Personix — Brezkompromisna sprememba

Necenzurljivo in nepodkupljivo decentralizirano reputacijsko omrežje

Pavel Kudrna

Personix

2026-05-06

Creative Commons Attribution-ShareAlike 4.0 International (CC BY-SA 4.0). The Personix name and wordmark, the cover artwork, and the donation channels (QR codes, addresses) are reserved by the author and are not licensed under CC BY-SA.

Personix — Brezkompromisna sprememba

Imaš občutek, da se lahko zaneseš na državo?

Ne sprejemam, ko se meni, moji družini ali komu v moji skupnosti stori očitna krivica (telesna poškodba, prevara, neupravičena omejitev, …), država pa odgovori: da, gre za krivico, a ne stori ničesar, sicer boš imel z nami še večjo težavo. Takšno stanje je bolno in ljudje, ki na to pristajajo, so sokrivci.

Rezultat je vzajemna odtujenost, igranje skupnosti, igranje državnosti in vse globlji razkroj družbe z obljubo resnih spopadov, ki prihajajo.

[picture]

DO YOU FEEL IT TOO?

Ali država dohaja tempo tehnoloških in družbenih sprememb, ali pa raje prilepi prepoved?

Lahko bi se pretvarjal, da bom stagnacijo, nesposobnost in korupcijo obravnaval kot deklarirano stabilnost pravne države in tradicije, a tega si ne želim več. Lagal bi sebi in lagal bi tebi.

Ali čutiš vzvišenost uradnikov in izvoljenih predstavnikov, ko si drzneš kritizirati nekaj, kar plačuješ?

Ne sprejemam, da bi bili ljudje v družbi nevredni oblikovanja pravil za celotno družbo zgolj zato, ker se ne odlikujejo v mehkih veščinah, ki so danes edini zadostni predpogoj, da postaneš izvoljeni predstavnik v državno kodificiranih institucijah. Verjamem, da lahko velika večina poskrbi zase, za svoje bližnje in za svojo skupnost — in da v tem vidi delček svoje življenjske filozofije. Večina ljudi, ki sem jih spoznal okoli sebe, je takšnih.

A srečal sem tudi prave kretene, ki so bili kreteni prav zato, ker so znali igrati igro — igro, v kateri skupnost nima pravice dati jim povratne informacije, v kateri jih država ščiti, da nihče ne zmoti reda, ki bi ogrozil samo bistvo države: zagotavljanje lagodnega življenja tistim v zgornjih nadstropjih hierarhije oblasti in hierarhije njenih institucij. Fevdalizem je zamenjala vladavina populistov in elitistov.

Ali obožuješ, ko ti drugi govorijo, kako naj živiš svoje življenje?

Trenutnega stanja stvari ne sprejemam kot popolno, dokončno danost. Odgovoren moram biti v tem, kako se vedem, a sem občutljiv, ko mi kdo govori, katere prave vrednote bi moral imeti. Kaj pa ti?

O čem govori ta knjiga?

Predstavljaj si reputacijsko družbeno omrežje, kjer si lahko vsak, ki to želi, ustvari lastne ključe zanj (ustvari svojo identiteto), ga povabijo člani njegove skupnosti ali pa vstopi na lastno pest. Gradiš svojo reputacijo in črpaš koristne reputacijske podatke o drugih, ko jih potrebuješ. Ob krivici poiščeš podporo svoje skupnosti — predstaviš svoj primer in podaš, kar imaš o zadevi, skupnost pa si to ogleda, na podlagi relevantnosti presodi, ali naj to posreduje naprej drugim, in kako sankcionirati kršitelja.

Vsa ta kratka knjiga govori o tem, kaj mora biti pod pokrovom, da to na zunaj deluje tako preprosto. Če boš vztrajal, ti obljubljam, da se ti bo svet, ki se zdaj morda zdi zapleten in v marsičem težko razumljiv, odprl kot bolj razumljiv in jasnejši. Videl boš, da se marsikatere slabe stvari da urediti tako, da se slabim akterjem ne izplačajo več tako nepravično. In to ni orodje, na katerega bi moral biti ves čas prilepljen na spletu — dovolj je, da posežeš po njem, ko začutiš, da ga potrebuješ.

Nadalje ti obljubljam, da bo tu opisana ureditev bliže resničnim motivacijam ljudi in da jih ni treba preoblikovati v imenu kakšnega -izma.

In nazadnje bomo pokazali, kako voditi nerevolucionaren prehod v stanje, v katerem skupnosti znova postanejo povsem delujoče družbene enote in se jim ni več treba zgolj pretvarjati.

[!note] Strokovni članek Ta knjiga je razlagalno spremljevalno besedilo k izvirnemu strokovnemu članku „Decentralized Reputation Network: A Framework for Voluntary and Uncorruptible Societal Organization” (Pavel Kudrna, 2026). Če te zanima formalni opis arhitekture, algoritem izbire preveritelja in utemeljitev ekonomskih mehanizmov, priporočam, da začneš tam.

[!important] Poglavja se nadgrajujejo Knjiga je napisana kot neprekinjen argument — vsako poglavje se opira na prejšnje. Pojmi, uvedeni v enem delu, se uporabljajo v poznejših delih, tudi v opombah. Ne priporočam branja izven vrstnega reda.

[!note] Za koga je ta knjiga? Kljub vizualno prijaznemu formatu je glavna ciljna publika bolj specializiran bralec, ki ga zanimajo načela mogočih družbeno-ekonomsko-političnih ureditev človeške družbe. Da bi prišel do točke, kjer bi lahko celotno tematiko dostopno razložil najširši javnosti, je še vedno potrebna dolga pot izgradnje celovite komunikacijske strategije.

Vesel bom predlogov, kako to malo delo, ali morebitne nadaljnje predelane izdaje, narediti razumljivejše.

[picture]

WHAT IS THIS BOOK ABOUT

Opozorilo

Ne vem, kdo si, koliko si star in koliko zlomljenih obljub si moral prestati v svojem življenju. Jaz jih tu ne dajem več. Namesto tega te želim opozoriti, da je edini izid tega, kar se boš tu naučil, morda spoznanje, da najbrž ni poti, na kateri bi kdo drug pospravil današnji nered namesto tebe. Opisujem le okvir/orodje, ki bi lahko pospravljanje naredilo enostavnejše in preglednejše. Na njegovi podlagi bom poskušal pripraviti družbeni eksperiment/simulacijo, odpraviti morebitne pomanjkljivosti ali idejo povsem pokopati, če se izkaže, da ima temeljne razpoke v zasnovi.

Prošnja

Zelo bi cenil, če bi tudi po prebrani knjigi ohranil odprt um do te ideje in spremljal, kam gre in kako se drži pod vsebinsko kritiko. Še bolj bi cenil tvojo poznejšo vključenost — poskus, da bi z lastnimi zamislimi razbil predlagana ravnovesna načela in s tem bolje preizkusil, kako pripravljen je sistem na resnično človeško vedenje.

Brez tebe in tvoje vključenosti ideja ostane teorija v predalu. Brez tebe ter tvojih prispevkov in finančnih donacij projekta ne bomo mogli potisniti proti resničnemu družbenemu eksperimentu in s tem proti resnični pripravljenosti. Brez tebe in tvoje vsebinske kritike bomo stagnirali tam, kjer smo zdaj, ali pa se pustili pogoltniti svetemu gralu centristov — absolutnemu, nepovratnemu totalitarizmu. Od nas je odvisno, katero pot izberemo ali presedimo.

Izziv

Na tvoja ramena res ne nalagamo lahkega bremena. Že zdaj nosiš stroške razsipno vodene družbe skozi okultistično-zaklinjajoče priročnike, ki trdijo, da se družbo najbolje vodi centralno — jaz pa imam predrznost, da te prosim za še več in da greš proti tem težnjam. Zavedam se, da bomo morali prestati zlom največje piramidne sheme v zgodovini — sprotnega pokojninskega sistema — ne da bi pustili nekaj generacij stradati.

[picture]

DO YOU HAVE THE COURAGE?

Pa vendar te kljub temu prosim: podarimo svojim otrokom končno boljši svet in zapustimo dediščino, da smo to spremembo izpeljali. Sprostitev gospodarske rasti bi bila lahko delna rešitev za stisko na obzorju. Svojim potomcem bomo potem lahko rekli, da je bila to vraška vožnja in da ni bila zaman.

[!danger] Težava Le svoboda, uravnotežena z neposredno odgovornostjo, lahko resnično sprosti ogromen potencial, kakršnega svet še ni videl.

[picture]

COME ON IN

Nujni predpogoji za spremembo

Temeljni predpogoj za spremembo na bolje je, da podrejeni postane nadrejeni — ali vsaj enakovreden partner. To pomeni prevzem najbolj kritičnih agend, ki opredeljujejo razmerje nadrejenosti in podrejenosti. Te agende slonijo na dokazih o pripadnosti skupnostim, ki sestavljajo državljane države. Gre za informacije in njihovo preverljivost s strani avtoritete z znatno reputacijo znotraj teh skupnosti.

Da bi premagal trenutni sistem, sem prišel do petih predpogojev, ki jih nato razložim tako, kot jih sam razumem. Te predpogoje si lahko predstavljamo kot stebre, ki nosijo konstrukcijo sistema, opisanega v preostanku knjige. Stebre sem sprva izbral po lastni presoji in, ko sem z njimi razmišljal, postopno izpilil, kako razumem vsakega od njih, v spodnjo obliko.

Sprehodimo se po teh petih stebrih enega za drugim.

[picture]

FIVE PREREQUISITES FOR CHANGE

[!important] Prostovoljnost

V našem primeru prostovoljnost pomeni, da nisem prisiljen sodelovati pri delovanju decentraliziranega reputacijskega omrežja. Ne morem pa zahtevati pozitivno oblikovane pravice, da omrežje o meni ne bi beležilo informacij — ali informacije o meni pristanejo v reputacijskem omrežju, je odvisno le od mene, mojega vedenja, mojih dejanj in moje odgovornosti.

[picture]

PREREQUISITE 1: VOLUNTARINESS

[!important] Organiziranost Posamezen posameznik sistema ne more razbiti, zato država nadzoruje združevanje ljudi kot način preprečevanja dejavnosti, ki bi lahko ogrozile njeno strukturo in delovanje. Ni pomembno, ali se ljudje organizirajo za ali proti. Z organiziranostjo je mogoče omiliti udarec zglednih kazni, ko si kdo drzne spremeniti državo proti njeni volji.

Ne postavljajmo si skupnih ciljev, lahko pa del poti prehodimo skupaj. Najbolj naravna oblika je združevanje v skupnosti — te pa morajo imeti vsa orodja, ki jih potrebujejo, da ne ostanejo le igranje skupnosti.

[picture]

PREREQUISITE 2: ORGANIZATION

[!important] Odpornost Izbrana pot k spreminjanju države — ali k prehodu na njenega naslednika — ne sme biti odvisna od državnega dovoljenja. Orodja in načini njihove uporabe morajo biti čim bolj necenzurljivi. Preprosto povedano: strošek njihove cenzure mora biti astronomski. Brez tega je ves napor le zapravljanje časa in življenjske energije.

[picture]

PREREQUISITE 3: RESILIENCE

[!important] Konsenz Predlagana rešitev mora po svoji naravi vsebovati mehanizem za pogajanje o konsenzu ter tudi represivno komponento za primere, ko je konsenz kršen. Ni nujno, da gre za prostovoljni dogovor win-win. Dovolj je, da okoliščine in družbeni pritisk zagotovijo kompromis znotraj skupnosti in med skupnostmi.

[picture]

PREREQUISITE 4: CONSENSUS

[!important] Nepodkupljivost Necenzurljivost brani sistem od zunaj. A omrežje ljudi lahko gnije tudi od znotraj — avtoriteta je zavzeta, deklarirano pravilo je tiho opuščeno, udeleženci so v tišini podkupljeni. Necenzurljivost bi bila prazna zmaga, če bi ljudi znotraj lahko podkupili brez posledic.

Nepodkupljivost ni rezultat enega samega domiselnega trika. Vznikne iz več načel predlagane zasnove, ki delujejo usklajeno — pritisk proti korupciji je porazdeljen po arhitekturi, posamezni deli pa se med seboj krepijo. Kako natanko je to doseženo, bomo pokazali postopno — v opisu orodja, v preverjanju in v poglavju o kazni. Na koncu bomo povzeli vse, kar je bilo zgrajeno.

Nepodkupljivost je hkrati predpogoj zasnove in emergentna lastnost rezultata. Je druga obrambna črta — tista, ki gleda navznoter — in brez nje je Odpornost le pol ščita.

[picture]

PREREQUISITE 5: INCORRUPTIBILITY

Reputacijsko družbeno omrežje

Za uvedbo spremembe potrebujemo skrbno zasnovano orodje. Najprej ga bomo na kratko orisali; v poznejših poglavjih bomo vsak del preučili podrobneje in dodali še kaj. Predstavljaj si necenzurljivo, globalno, decentralizirano družbeno omrežje, kjer bi lahko varno ustvaril in upravljal svojo posredniško identiteto — tako imenovano decentralizirano identiteto (DID). DID je digitalna identiteta, ki jo ustvariš in nadzoruješ sam, brez odvisnosti od katere koli centralne avtoritete. Nihče je ne more odvzeti ali ponarediti, ker je kriptografsko podpisana s tvojim zasebnim ključem (ali ključi, prek multisiga).

[!note] Opomba Ena od posledic je, da bi takšna identiteta lahko postopno nadomestila državno izdane identifikacijske dokumente — a o tem več v poglavju o prehodu.

[picture]

YOUR IDENTITY, YOUR KEYS, YOUR RULES

V takšnem omrežju bi lahko prek svoje identitete prijavil, da ti je nekdo povzročil škodo (in pozneje morda, da jo je odpravil ali bil k temu prisiljen). Da bi imela ta povratna informacija — usmerjena na povzročitelja škode — vrednost kot relevanten vir, mora vnašanje informacij v omrežje stati čas, energijo in denar — poleg tega pa je treba za druge izdelati preverljiv dokaz, da ne gre za prazno govorjenje.

Branje informacij bi bilo enostavno in razmeroma poceni, ustvarjanje posameznega zapisa pa drago in zahtevno. Pisanje bi sledilo jasnemu protokolu, v katerem izračun po izbranem algoritmu strogo določi, kateri DID zaprositi za preverjanje predložene informacije in kako naprej, da izbrani udeleženec obdela informacijo v tvojem imenu, jo objavi in postane njen preveritelj.

[!note] Algoritem proti radikalizmu Algoritemska izbira preveriteljev zagotavlja, da bodo neradikalni objavljavci informacij sčasoma ohranjali skoraj nevtralno ravnovesje med stroški objavljenih informacij in nagradami za preverjanje.

[picture]

PUBLISHING COSTS TIME, ENERGY, AND MONEY

Poglejmo, kako algoritem izbere preveritelja.

[!note] Algoritem Algoritemska izbira nedeterministično izbere drugega preveritelja (ali nabor mogočih preveriteljev) za različne koščke informacij. Zgoščena vrednost (hash — enosmerna matematična funkcija, ki iz katerega koli vhoda izdela edinstven „prstni odtis”, kot prstni odtis dokumenta) celotnega DID dokumenta določi položaj na konsistentnem zgoščevalnem obroču in izbere kandidate za preveritelja.

verifier_DID = hash(DID_document)

Preprosto povedano: algoritem vzame tvoj celoten DID dokument, iz njega izračuna prstni odtis, in ta prstni odtis določi tvojega preveritelja.

[picture]

HOW THE ALGORITHM SELECTS YOUR VERIFIER

Pri prvem preveritelju, ki ga algoritem izbere, ti kot objavljavcu morda ne bo uspelo — tvoja reputacija ali deklarirane nastavitve morda ne izpolnjujejo njegovih zahtev. Algoritemsko bi nadaljeval iskanje naslednjega z izvedbo nove rekurzivne iteracije, ki ti dodeli nadaljnjega preveritelja. Z vsakim korakom „razdalja” do ciljnega preveritelja narašča, prav tako spremljajoči metapodatki, ki jih je treba objaviti. Ko podatki rastejo, stroški naravno naraščajo (ne le zaradi začetne velikosti trditve, temveč tudi zaradi metapodatkov, ki se nabirajo z vsako zavrnitvijo). Verodostojna informacija se prebije veliko lažje kot nesmiselne muhe. Od vsakega je odvisno, kako visoko ceno je pripravljen prenesti in koliko mu je zapis pomemben — radikalizem se zagotovljeno podraži.

[picture]

HOW THE VERIFIER ANSWERS

Karkoli se preveritelj odloči kot odgovor na tvojo zahtevo za preverjanje, je žoga spet na strani objavljavca: ta lahko sprejme preveriteljevo ponudbo za storitve preverjanja, odgovor vključi v kronologijo in poskusi znova (dražje) ali odide in požre potopljeni strošek.

[picture]

THE ISSUER’S CHOICE

Da bi svoji informaciji dal večjo težo in boljše možnosti za sprejem pri preveriteljih, bi lahko kot objavljavec, ki ima interes pri izdaji informacije, uporabil storitve zaupanja vredne avtoritete. Avtoriteta bodisi zavrne predloženo informacijo bodisi jo sprejme in nanjo stavi svoje dobro ime (reputacijo). Avtoriteta običajno zahteva dokaze iz resničnega sveta, jih preveri in razvrsti. Rezultat je protokol njene presoje danega primera v danem času. Avtoriteto si predstavljaj kot specialista za določeno vrsto storitev tako v resničnem kot v digitalnem svetu — na primer preiskovalca, revizorja, zavarovalnico, dobavitelja določenega razreda blaga (v bistvu katerega koli gospodarskega akterja na trgu).

[picture]

HOW A RECORD IS CREATED IN THE NETWORK

Do trenutka, ko poskusiš objaviti informacijo v omrežje, bo to najbrž že vsebovalo informacije o svojih akterjih — to so reputacijski signali. Krmarjenje po tem, kako brati reputacijske signale — kaj ti pomenijo v različnih situacijah in kakšna tveganja nosijo — morda ni trivialno. Vsak udeleženec lahko na reputacijske zapise gleda drugače skozi svoj DID, odvisno od situacije, ki jo obravnava glede na nasprotno stran. Je nasprotna stran zanesljiv plačnik ali moram za poslovni posel zahtevati denar vnaprej? Ali ponujeni izdelek nosi ocene o prikriti prevari ali napakah? Ali se poskuša izmuzniti pogodbeni odgovornosti, ko gre kaj narobe? Včasih pride prav bolj kompleksen pogled na celotno doslednost nasprotne strani — odvisno je od preferenc tistega, ki zahteva pregled. Trg bi lahko ponujal izdelke in storitve, ki poenostavijo, obdelajo in razjasnijo branje reputacije v kontekstu dane situacije. Temu lahko služijo tudi različne avtoritete in njihove ponujene storitve.

[picture]

HOW TO READ REPUTATION

[!example] Primeri Tipične informacije, ki zanimajo objavljavce — in so dragocene za druge — zadevajo dogodke onkraj običajne medosebne komunikacije v resničnem ali virtualnem svetu.

Negativni primeri: - dokazi o kaznivih dejanjih (npr. revidirani s strani zaupanja vrednega preiskovalnega organa) - posredni dokazi (sami po sebi šibki, a statistično kumulativni) — npr. ponavljajoča se prisotnost blizu več kraj v kratkem času → še vedno naključje? - kršitev pogodbe

Pozitivni primeri: - odpravljena škoda (prostovoljno ali pod pritiskom skupnosti kot kazen) - sprejem in prestajanje kazni, ki jo je predlagala avtoriteta X - avtoriteta X je storilcu v določenem obsegu preklicala priznanje lastninskih pravic

Od vsakega je odvisno, da zbere razpoložljive informacije o nasprotni strani in oceni tveganja glede na svoje preference.

[picture]

WHAT CAN YOU RECORD IN THE NETWORK?

[!note] Ali se informacije o tebi pojavijo v omrežju, je odvisno izključno od tvojega lastnega vedenja. Takšnemu omrežju se nikoli ni treba pridružiti, pa se informacije o tebi vseeno lahko pojavijo v njem. Odvisno je izključno od tvojih dejanj in vpliva, ki ga imajo na druge.

[picture]

THE COMMUNITY CAN OPEN ONE FOR YOU

To, kar sem pravkar na kratko orisal, je, kako bi lahko delovalo družbeno omrežje, navdihnjeno z decentralizirano identiteto (DID). Primarni namen konceptov DID je krepiti zasebnost in svobodo prek načela zavezanosti pravilom, ki jih bom upošteval in po katerih bom živel — uporabnikom dati možnost odločati, katere informacije deliti in pod kakšnimi pogoji.

Predlagam, da DID-e še naprej povežemo v komunikacijsko omrežje, kjer si njihovi imetniki izmenjujejo povratne informacije tudi onkraj situacij, ko se je komu kaj zgodilo in se mora skupnost ali posameznik odzvati. Takšna preventivna primerjava pravil, na katera smo se prijavili — z možnostjo izračuna ekonomskih in drugih posledic vzajemnih odstopanj v pričakovanjih o tem, kako naj druga stran deluje — bi lahko veljala za motivacijo za iskanje konsenza. Namesto svobode bi takšen sistem poudarjal prostovoljno odločanje v kombinaciji z odgovornostjo za vedenje v resničnem svetu.

Posameznik sistema ne more razbiti sam — skupina ljudi ima večje možnosti, skupina ljudi z izpogajanim konsenzom in motivacijami, da vlečejo skupaj pri številnih vprašanjih, pa ima še večje možnosti, da se upre avtoritarnim težnjam. Predpogoj organiziranosti iz prvega poglavja bo izpolnjen, ko bosta izpolnjena dva pogoja: reputacijsko omrežje DID dovolj reprezentativno pokriva skupnosti, da njegova uporaba preneha biti eksotična. In hkrati ta segment skupnosti postane ekonomsko pomembna manjšina, ki se lahko odločno pogaja s preostankom družbe.

[!note] Prostovoljnost proti svobodi Svoboda — v pozitivnem smislu — bi bila sekundarni učinek uravnoteženja dveh dejavnikov: prostovoljnosti in pritiska okolice v smeri odgovornosti.

[!note] Doba UI in vrednost reputacije V dobi umetne inteligence se vse, kar je povezano s kognitivnim mišljenjem, avtomatizira — in gre lahko še dlje. Kaj potem ostane v človeški dejavnosti kot konkurenčna prednost? Odgovor je težak in nekaj se bo zagotovo našlo, a eno lahko rečemo z gotovostjo: reputacija bo odločila. Preverljiva zgodovina tvojega vedenja, tvojih zavez in njihovega izpolnjevanja — to je nekaj, česar UI ne bo zgradil zate.

[picture]

AI CANNOT BUILD YOUR REPUTATION — ONLY YOU CAN

[picture]

THE ECONOMICS OF TRUTH

Zakaj omrežja ni mogoče cenzurirati

Doslej smo opisali, kaj omrežje zmore. Zdaj se osredotočimo na to, zakaj ga ni mogoče ugasniti ali cenzurirati.

Omrežje bo najverjetneje zgrajeno na načelih omrežja Tor in čebulnega usmerjanja (način prikrivanja omrežnega prometa z načeli Mixneta) — tehnologije, kjer komunikacija poteka skozi več plasti šifriranja in nobeno posamezno vozlišče hkrati ne pozna niti pošiljatelja niti prejemnika. Centralna institucija ti ne more gledati čez ramo, ker ni od kod gledati.

Lahko se boriš, a ne moreš zmagati — razen če celotno državo pahneš v totalitarni nadzor na ravni posameznih omrežnih paketov in nizkonivojskih dejanj na vsakem kosu strojne opreme, ki se poveže z internetom in komunicira v danem reputacijskem omrežju. In prav pred tako izbiro stoji centralizem: bodisi sprejmi, da imajo državljani orodje zunaj tvojega dosega, bodisi se zakoplji v temne kote gospodarske stagnacije v imenu totalitarnega nadzora.

Ne imejmo iluzij — tudi demokratični režimi bodo to poskusili v svojem boju za centralizem. Raje bodo ljudi vklenili v okove, kot da bi se odrekli oblasti.

[picture]

HOW ONION ROUTING PROTECTS YOUR MESSAGES

[picture]

THE STATE’S DILEMMA|697

Odgovori na očitne pomisleke

Opisani sistem naravno sproža vrsto vprašanj. Odgovorimo na najpogostejša.

Odvisnost od tehnologije

Verjetno si že opazil, da je za razliko od moderne države — ki je z nami že kakih 150 let — rešitev reputacijskega omrežja, kot je opisana tukaj, močno odvisna od tehnologije globalnega/lokalnega interneta. Ob izpadu je delovanje takšnega omrežja ogroženo.

Če je izpad začasen, ne pride do izgube podatkov ali doslednosti trditev v omrežju, prav tako naj ne bi bila motena reputacijska ravnovesja, dosežena znotraj skupnosti. Za razliko od primerljivih plačilnih omrežij to omrežje predpostavlja zelo nizke frekvence procesov in podatkovnih enot. V tem pogledu se decentralizirano reputacijsko omrežje ne razlikuje od današnje države, ki je zdaj tudi močno odvisna od tehnologije in je pozabila delati s papirnatimi kartotekami (čeprav v kriznih načrtih ne bi imela izbire).

Evolucijski naslednik države v obliki reputacijskega omrežja lahko ob trajnem izpadu (katastrofi neslutenih razsežnosti) pade nazaj na bolj primitiven centraliziran sistem — državo.

Tehnologija omogoča človeštvu doseganje višjih civilizacijskih oblik upravljanja in nam prinaša koristi, a tudi tveganja.

Ali z objavljanjem v omrežju mečem denar skozi okno?

Stroški objave trditve v reputacijskem omrežju večinoma niso potopljeni. Uporabnost objavljavčevega sporočila, vnesenega v omrežje — informacije o resničnih krivicah, preverjene izkušnje, relevantna opozorila — se statistično na daljšem časovnem horizontu vrne v obliki plačil za preverjanje trditev drugih iz skupnosti. Skupnost ima korist, objavljavec gradi reputacijo, in stroški objavljanja resničnih informacij se tako približajo povratni varščini, od katere je treba odšteti le manjši del dejanskih stroškov vzdrževanja omrežja. Nasprotno pa se neresnični ali trivialni zapisi ne vrnejo — njihovi stroški so čista izguba. Poštenost torej ni le moralna izbira, temveč tudi ekonomsko racionalna strategija.

Po odštetju stroškov vzdrževanja omrežja bi to načelo lahko imenovali načelo ekonomske nevtralnosti — ne izgubljam, ko sem s skupnostjo, izgubljam, ko sem proti njej.

Skupnost ima tudi solidarnostne kanale za nagrajevanje poštenega pristopa svojih članov. A ne imejmo iluzij: pozivi k solidarnosti večinoma izhajajo iz družbenega pritiska skupnosti, zato to morda ni solidarnost v prostovoljnem pomenu besede.

Kaj če nekdo ustvari več identitet?

Oseba lahko vzporedno upravlja več identitet DID. Vendar gradnja reputacije za vsako identiteto zahteva samostojen napor — čas, energijo, denar.

Brez bližnjic: vsaka identiteta mora nabrati svoj poslovni življenjepis¹ skozi dejansko dejavnost. Vzdrževanje vzporednih identitet je zato namenoma drago.

V svobodnih družbah stroški odvračajo od zlorabe.

V diktaturah pa vzporedne identitete postanejo orodje preživetja: omogočajo organiziranje podzemnih omrežij, varnejše krmarjenje po črnem trgu in razdeljen² odpor, kjer razkritje ene identitete ne razkrije drugih — in po padcu režima omogočajo nemoteno vrnitev v javno življenje in tam zgrajeno reputacijo, celo združitev prej uradnega in tajnega DID v en sam skupen nabor zapisov prek trditve.

[picture]

WHAT IF SOMEONE CREATES MULTIPLE IDENTITIES?

[!note] Zaznava, obrnjena na glavo Za razliko od države načelo reputacijskega omrežja, zgrajenega na decentralizirani identiteti, obrne paradigmo zaznane prednosti:

Pomembna je reputacija — torej preteklost, uporabljena za oceno tveganj interakcije z nasprotno stranjo — osebni podatki, kot so imena, naslovi itd., pa so lahko stvar vljudnostne izmenjave podatkov

Medtem ko država primarno zahteva osebne podatke, kopiči reputacijske podatke in skupnosti pusti videti le, kar ji ustreza

Ali si premožnež ne more preprosto „kupiti” več identitet (ali ustvariti virtualnih skupnosti)?

Možnost ustvarjanja vzporednih decentraliziranih identitet na prvi pogled deluje kot nepravična prednost ljudi z večjimi ekonomskimi sredstvi pred tistimi z manj. Poudariti pa je treba, da bi bilo za razliko od centraliziranega sistema, kjer zadošča podkupiti nekaj točk v piramidi oblasti, da nekatera nedejanja izginejo, v decentraliziranem sistemu treba podkupiti celotno skupnost.

Nadomestne decentralizirane identitete bi lahko služile temu namenu, a njihovo reputacijo je treba zgraditi sčasoma skozi resnično interakcijo z dejanskimi drugimi člani skupnosti — ni je mogoče preprosto kupiti, ker omrežje omogoča preverjanje, kako se dana identiteta obnaša.

Poleg tega lahko na trgu obstajajo (in verjetno bodo) storitve, ki kot avtoriteta ponujajo preiskave, iz katerih izhajajo dokazi, da je več decentraliziranih identitet v resnici ista oseba. Enkraten zapis, vnesen v reputacijsko omrežje, lahko tako za delček stroška izniči celotno naložbo časa, energije in denarja, vloženo v gradnjo vzporednih identitet.

Ekonomsko se torej izplača skupnosti ne goljufati — in po potrebi preučiti svoja dejanja in poskrbeti za odpravo, da se reputacija vrne na sprejemljivo raven in njen nosilec ekonomsko ali kako drugače ne trpi zaradi jeze skupnosti.

Ekonomsko močna identiteta, ki je v lastni skupnosti izgubila reputacijo, lahko poskusi pobegniti jezi skupnosti s podtaknjenimi posli s ciljnimi identitetami — a te potem tudi tvegajo izgubo lastne reputacije.

Še vedno ostaja beg v drugo skupnost s svežo identiteto — a to pomeni pustiti vse dosežke za sabo in nekje začeti iz nič z ničelno reputacijo. Včasih je to lahko razumljiva pot in edini izhod.

[picture]

YOU CAN’T CORRUPT AN ENTIRE COMMUNITY

[!note] Opomba Podobno bi se skupnosti spopadle z napadom, kjer nekdo posveti sredstva ustvarjanju virtualne identitete: za to identiteto je tvegano vstopiti v interakcijo z drugo skupnostjo brez preverjanja — torej nekritično sprejemati informacije o identitetah druge skupnosti. Reputacije se vedno gradijo znotraj skupnosti, ne globalno.

Kaj pa zastonjkarji, ki hočejo samo brati in skupnosti ne dati ničesar?

Dostop do informacij ni neomejen od prvega dne ustvarjanja decentralizirane identitete. Novi udeleženci — tisti, ki še niso zgradili reputacije skozi dejansko dejavnost — se soočajo s stopnjevanimi omejitvami: manj informacij, daljše čakalne dobe, višji stroški poizvedb. Omrežje nagrajuje sodelovanje, ne pasivne potrošnje in samovoljnega pobiranja podatkov.

Decentralizirana identiteta tvega svojo reputacijo tudi, ko svojo reputacijo za plačilo posodi drugi osebi (ki morda sploh ni v reputacijskem omrežju DID). Tu velja isto načelo: takšna izdaja skupnosti (kršitev zasebnosti) se lahko odrazi na reputaciji izdajalca, dejanja pa ni mogoče izbrisati skozi podtaknjen posel, kot to deluje v centraliziranem sistemu. Računati morajo z jezo skupnosti, vključno z izgubo dosežkov — kajti skupnost je v njihovih očeh porok, na primer, privilegija lastništva premičnin in nepremičnin.

[!note] Sidro na resnični svet Pri ocenjevanju tveganja je bolj tvegan subjekt naravno tisti, ki ne uživa privilegija lastništva, priznanega s strani dane skupnosti — pri svojih poslih ima manj izgubiti (digitalna sredstva je lažje premakniti).

Morda je videti kot podrobnost, a ima velike posledice. Če želimo, da ima skupnost vzvod nad svojimi člani, to implicira lastništvo kot privilegij — v najsvobodnejših družbah skoraj nedotakljiv, pa vendar ne pravica in ne temeljno načelo, temveč privilegij, ki se v skrajnih primerih lahko prekliče (predstavljam si na primer zavrnitev služenja v obrambi skupnosti v oboroženem spopadu).

Podzavestno tudi odgovarja na to, kako bo skupnost ravnala s svojimi člani in kakšno motivacijo ima član, da se bori za skupnost — da obdrži svoje privilegije. Oseba lahko odpove pri svoji odgovornosti do skupnosti, a moralno ne more pričakovati prizanesljivosti, ko gre za obdržanje težko prisluženih privilegijev.

[picture]

THE NETWORK REWARDS PARTICIPATION

Finančna nevtralnost

Ob branju besed, kot so decentralizirano, necenzurljivo, nepodkupljivo, jih ne moremo ne povezati z najbolj znanimi kriptovalutami — Bitcoin, Monero in recimo Kaspa — ki jih je mogoče opisati s takšnimi izrazi. Intuicija tukaj zavaja: plačila za storitve avtoritet, za preverjanje in objavo in tako naprej se lahko poravnajo v kateri koli valuti ali denarju. Za povezane udeležence družbenega omrežja v omrežju DID (torej tvojo skupnost) in njegovo okolico šteje z reputacijo podprta potrditev, da je bilo plačilo izvedeno. Objava trditve mora posamično nositi razumen, preverljiv strošek, tako da akter ne more objaviti kolikor koli in katerih koli trditev hoče brez porabe energije, denarja in časa — močno nezaželeno stanje, ki ustreza privilegiju elit v današnjih s korupcijo prežetih državnih sistemih.

V tem pogledu imajo omenjene kriptovalute majhno prednost v tem, da njihova omrežja delujejo kot zaupanja vredne avtoritete za preverjanje, da je dano plačilo potekalo, za ceno majhne izgube zasebnosti in razkritja nekaterih lastnih naslovov.

Poslovni življenjepis (track record) — na splošno: zgodovina preteklih rezultatov, uspehov in neuspehov osebe ali organizacije. Tukaj: vsota vseh preteklih interakcij dane identitete DID v omrežju — preverjene trditve, sprejeti in zavrnjeni zapisi — iz katerih se izpelje njena reputacija.

Kompartmentalizacija (iz angl. compartment) pomeni ločevanje informacij v izolirane enote, tako da razkritje ene enote ne ogrozi drugih. Načelo, znano iz obveščevalnih služb: agent pozna le svoj del operacije, zato tudi pod prisilo ne more razkriti celote.

Prostovoljnost, odgovornost in svoboda

Prostovoljnost je individualna: odločam se sam zase. Odgovornost nastane, ko moja odločitev vpliva na druge — vklopi se povratna informacija. Svoboda ni ne dar ne pravica — je fenomenološki¹ rezultat tisočev dvostranskih interakcij med prostovoljnostjo in pritiskom v smeri odgovornosti, povprečen čez celotno družbo. Omrežje tega povprečja ne narekuje — vznikne² iz cenovnih signalov preveriteljev in iz vnaprej objavljenih politik preverjanja, ki si jih člani skupnosti postavijo sami.

Kakšno preferenco do svobode ima posameznik znotraj skupnosti, je odvisno od njegovega občutka, koliko je sam pripravljen požreti od tistega, kar nalaga drugim. Pri stvareh, ki so samoumevne in koristne za vse, ni moralne dileme — umor je narobe. Potem so primeri, kjer se možnosti premaknejo v položaj dovoljenih privilegijev: dokaži svoje veščine in te bomo spustili na cesto, da je manj možnosti, da nas boš ubil. In nazadnje so zadeve, kjer posameznik reče — meni se ne izplača, sosedu ne bom prepovedal kuriti listja, ko to počnem sam, ali ker počnem kaj drugega, kar omejuje njegovo udobje, in bi mi to lahko v zameno hotel prepovedati. Če smo zgodovinsko potegnili mejo svobode tam, kjer se začne svoboda nekoga drugega, potem reputacijsko družbeno omrežje, zgrajeno na decentralizirani identiteti, to izpolnjuje bolje kot centralizirana predstavniška demokracija — kjer se, na primer, privilegirana plast izvoljenih predstavnikov poskuša izvzeti iz nadzora osebne komunikacije, a ga ne okleva vsiliti svojim volivcem z vsemi vrstami podtaknjenih pretvez in manipulacij.

[picture]

VOLUNTARINESS → RESPONSIBILITY → FREEDOM

Fenomenološki (iz gr. phainómenon — to, kar se pokaže) — na splošno: pristop, ki preučuje pojave, kakršni se kažejo v neposredni izkušnji, z opazovanjem tega, kar iz njih izhaja, brez vnaprej danih razlagalnih teorij v mikrosvetu pod njimi. Tukaj: svoboda ni abstraktno načelo, definirano od zgoraj, temveč opažen pojav — posledica tisočev mikrointerakcij med ljudmi, ki vznikne iz tega, kako dejansko ravnamo drug z drugim.

Emergentno (iz lat. emergere — vznikniti) pomeni „spontano nastati iz interakcij enostavnejših delov, ne da bi kdo to zasnoval ali usmerjal.” Jata ptic leti v formaciji, čeprav nobena ptica nima načrta za formacijo — formacija vznikne iz preprostih pravil vsakega posameznika. Prav tako v reputacijskem omrežju nihče ne zasnuje vedenjskih pravil celote — ta vzniknejo iz tisočev posameznih odločitev.

Stikalo med svobodo in totalitarizmom (in delegiranje)

Preprost mehanizem znotraj omrežja DID lahko celoten sistem premakne k večji svobodi ali večjemu nadzoru: število zapisov, ki jih sme DID objaviti na časovno obdobje. Ko zapisi ostajajo redki, vsak nosi težo — to je svoboda. Ko so zapisi obilni in pokrivajo malenkosti, je to totalitarizem. Smer izbiraš z vsakim zapisom, ki ga objaviš. Samo omrežje ni ne svobodno ne totalitarno — je nevtralna infrastruktura. Kaj postane, določa to, kako ga ljudje uporabljajo.

Znotraj lastne politike preverjanja ima smisel za generičen DID v mojem družbenem omrežju — znotraj skupnosti — nastaviti največje število trditev (katera koli preverljiva izjava na splošno; tukaj: zapis, objavljen v reputacijsko omrežje), ki jih sme objavljavec izdati na obdobje, da jih upoštevam in njihove zahteve za preverjanje štejem za relevantne.

V mislih imam intuitivno število — nizke enomestne vrednosti na leto. Takšen cenzurni pristop se lahko zdi precej izolacionističen. A prosilca lahko legitimno postavim pred izbiro: da izbere enega od svojih že izdanih zapisov in preveritelja prosi, naj ga prekliče, torej razveljavi — kar je precej agresivna zahteva v situaciji, ko je prosilec po naključju resnično postal žrtev več neodvisnih krivic, in bi s tem zagotovo prispeval k njegovemu občutku odtujenosti od skupnosti.

[picture]

THE FREEDOM-TOTALITARIANISM SWITCH

Učinkovitejša možnost se torej zdi zmožnost delegiranja dela svojih pravic do objave informacij v reputacijsko omrežje v korist skupnosti ali avtoritete, ki nato — na solidaren način, po svojih notranjih pravilih — odloči, kako jih dodeliti. Skupina mora biti sposobna poskrbeti za tiste, ki jih šteje za prikrajšane. Član skupnosti ima pravico kadar koli, dokler delegirana pravica ni uporabljena, preklicati svoje delegiranje.

[picture]

DELEGATION OF THE RIGHT TO PUBLISH

[!note] Svoboda proti totalitarizmu Družba, ki bdi nad obsegom objavljenih zapisov in ga omejuje, bo bolj svobodna; družba s presežkom zapisov bo težila k totalitarizmu. Predstavljati si je mogoče delegiranje pravice do objave zapisov nekomu drugemu.

[!note] Kulturna prilagoditev Ljudje na splošno radi gledajo drug drugemu na krožnik. Med civilizacijami se razlikujemo v zgodovinski izkušnji in gostoti prebivalstva — in zato v tem, koliko si želimo gledati drug drugemu na krožnik znotraj civilizacij in skupnosti. Azijske države težijo k strožjemu pogledu na svobodo v družbi; evropske in ameriške pa v določenih pogledih k bolj svobodnemu. Kolikor koli je ta vzporednica nenatančna, se v kontekstu decentraliziranega reputacijskega družbenega omrežja lahko reče, da nastavitve posameznih skupnosti ne diskriminirajo in da vsaka skupnost lahko komunikacijo znotraj sebe uredi, kot se ji zdi prav.

Kljub razlikam bodo obstajali standardi, priznani po vsem planetu (naključno ubijanje ni dobro za nikogar). Druge nastavitve bodo specifične za skupnost, spet druge celo osebno specifične. Prednost je, da je mogoče skozi vzajemno komunikacijo in z opazovanjem nastavitev svoje okolice iskati konsenz — od dvostranskih dogovorov prek skupnostnih in sčasoma, zahvaljujoč ekonomski prevladi najbolje nastavljenih skupnosti, tudi na globalni ravni.

A o konsenzu več v naslednjem poglavju.

[picture]

EACH COMMUNITY CONFIGURES ITS OWN PARAMETERS

Problem oraklja — premoščanje digitalnega in fizičnega sveta

Izraz „problem oraklja” se je v zadnjem času najpogosteje povezoval s svetom kriptovalut, veriženja blokov in decentraliziranih sistemov. Na splošno: kako zagotoviti, da podatki, ki vstopajo v digitalni sistem, zvesto ustrezajo temu, kar se je dejansko zgodilo v fizičnem svetu? Sistem sam ne more preveriti, ali je nekdo resnično škodoval nekomu drugemu ali ali je bila pogodba res kršena — vidi le digitalne zapise.

Tukaj to rešujemo prek avtoritet — entitet, ki stavijo svojo reputacijo na to, da digitalni zapis ustreza fizični resničnosti. Višja kot je reputacija avtoritete, bolj verodostojen je zapis.

[picture]

BRIDGE BETWEEN THE DIGITAL AND PHYSICAL WORLDS

Konsenz in postopek preverjanja

Pri gradnji konsenza o tem, katera pravila naj bi družba v povprečju upoštevala in uveljavljala, lahko pomaga naslednji mehanizem. Kot udeleženec DID deklariram pravila, ki se jim zavezujem in po katerih bom živel, ter jih objavim. (Predstavljaj si to kot pravilnik in statut, ki po mojem mnenju sestavljajo moj idealni svet — svet, kjer se ne počutim omejenega, temveč varnega.)

Vnaprej lahko ocenim, kako bi se odzvali moji stiki DID — in presodim, kako močno in s strani koga bi bil sankcioniran v običajnih družbenih ali poslovnih interakcijah, če bi do njih hipotetično prišlo.

Dokončna presoja se zgodi, ko od drugega DID zahtevaš informacijo ali ga prosiš, naj preveri trditev (ali prosiš avtoriteto za storitev in tako naprej), ki jo želiš objaviti v reputacijsko omrežje. Izid mora biti enak kot takrat, ko presojo izvedeš sam, na suho, glede na deklarirano politiko nasprotne strani — in če ni, je nekaj narobe na strani nasprotne strani: poskuša igrati nepošteno igro.

Izid je bodisi sprejem s ponujeno ceno za preverjanje (v primeru storitev preveritelja ali avtoritete) bodisi zavrnitev. Tako sankcije kot bonusi za odstopanje od politike presojevalca so vključeni v ponujeno ceno. Prosilec se nato odloči, ali bo sprejel pogoje ali se premaknil v naslednji krog preverjanja v algoritmu dodeljevanja — pri čemer postopek ponavlja, dokler ni zadovoljen ali dokler ekonomika ne naredi nadaljevanja nesmiselnega.

[!note] Družbeni graf Reputacijsko omrežje je predvsem družbeno omrežje. Dodajaš stike — ljudi, ki privolijo v povezavo. Ti imajo stike, in ti stiki imajo stike. Algoritem išče preveritelje znotraj nastavljive globine (npr. tri ravni: tvoji neposredni stiki, njihovi stiki in ena raven dlje). Nobena globalna veriga blokov ni potrebna — omrežje naravno oblikuje skupnosti s prekrivanji v druge skupnosti.

Algoritem je nedeterministilen: zgošči tvoj dokument s trditvijo, zgoščeno vrednost preslika v položaj na obroču znanih identitet znotraj tega kroga in izbere najbližjo kot kandidata za preveritelja. Ne moreš predvideti ali vplivati na to, kdo bo preveril tvojo trditev.

Vsaka zavrnitev preveritelja poveča tvoj dokument in poveča strošek njegove obdelave — to je prvi cenovni kanal (rast dokumenta). Vsak nov preveritelj zaračuna plačilo glede na obseg podatkov, tvojo reputacijo in to, kako daleč vsebina tvoje trditve odstopa od njegove deklarirane politike preverjanja — to je drugi cenovni kanal (premija za tveganje). In vsaka iteracija stane čas in energijo — tretji cenovni kanal.

[!note] Kaj preveritelj preverja in v kakšnem vrstnem redu Ko je izbran, preveritelj presoja trditev v grobem v štirih zaporednih korakih — najcenejši filtri najprej, dragi vsebinski pregledi nazadnje:

Filtriranje po politiki. Ali ta vrsta trditve sploh sodi v tisto, kar preveritelj javno preverja? Če ne, je zahteva takoj zavrnjena.

Zaupanje v avtoriteto. Ali je avtoriteta, ki je podprla trditev, po preveriteljevi lastni deklarirani politiki dovolj zaupanja vredna? Avtoriteta pod preveriteljevim pragom zaupanja je razlog za zavrnitev ne glede na vsebino trditve.

Reputacija izdajatelja. Ali izdajatelj izpolnjuje pragove reputacije, ki jih je preveritelj deklariral za to vrsto trditve? Nizka reputacija lahko bodisi zviša plačilo bodisi sproži zavrnitev.

Preverjanje vsebine. Šele ko prvi trije filtri prestanejo, preveritelj presoja trditev samo — podpise, notranjo doslednost, formalno pravilnost in to, kako daleč odstopa od preveriteljeve politike. Plačilo, zaračunano za ta zadnji korak, odraža dejansko prevzeto tveganje.

Preveritelj objavi politiko, ki ureja vsakega od teh filtrov, tako da koraki niso stvar njegove presoje — vezan je na to, kar je že deklariral. Odstopanje od objavljene politike je samo po sebi objavljiva trditev proti njemu in zanjo plača s svojo reputacijo.

Rezultat: objava verodostojne in koristne trditve stane skoraj nič. Objava radikalne trditve stane več. Objava laži postane pretirano draga — iterirati moraš skozi preveritelja za preveriteljem, in vsak, ki te zavrne, doda stroške. Trg ovrednoti tvojo trditev, cena pa ti pove, kje stojiš v odnosu do skupnosti, po katerih se giblješ.

Ni dovolj deklarirati, da se držiš nekega pravila, ko se v resnici ne. V tem primeru tvoj DID tvega objavo negativnega zapisa, ki razkrije hinavščino — kar te spremeni v tveganje za vse druge. Izid naj bi bilo manj, a bolj dosledno upoštevanih pravil, in počiščenje tiste džungle zakonov in predpisov, po kateri se komaj znajdejo celo pravni strokovnjaki.

[picture]

HYPOCRISY IS THE MOST EXPENSIVE BEHAVIOR

[!note] Konsenz proti odgovornosti Da bi omrežje služilo kot dragocen vir informacij, DID ne sme biti preveč radikalen — sicer ga bodo drugi zavrnili. Družbeni pritisk bo iskal ravnovesje, poskusi njegove destabilizacije pa bodo najverjetneje kaznovani.

[picture]

DECLARE YOUR RULES, PAY THE PRICE

[!warning] Število glasov ni isto kot teža glasu Juraj Karpiš pravi, da je „denar spomin na dobra dejanja”. Dodal bi, da je reputacija spomin na slaba.

Iz tega sledi, da si meritokratsko tisti, ki prispeva več in nima slabe reputacije, zasluži večjo težo glasu v skupnosti. Gledano skozi prizmo dvostranskih odnosov: ko tehtam, katerim pritiskom za konsenz ustreči, gre največja teža odnosom, iz katerih črpam največjo ekonomsko korist. Deset ljudi, s katerimi nimam aktivne trgovine, bo name vplivalo veliko manj kot en stalni poslovni partner. Ta paradigma ni omejena na trgovino — razteza se na družbene, politične in druge odnose.

Pregled vlog

Nekaterih od teh vlog smo se že na kratko dotaknili v poglavju o omrežju in njegovih osnovnih lastnostih. Zdaj je čas, da si jih znova ogledamo podrobneje in dodamo dodatne, ki jih potrebujemo, da omrežje naredimo robustnejše. Vsaka transakcija preverjanja vključuje več vlog — poglejmo, kako se obnašajo.

[!note] Vloge v transakciji preverjanja Vsako preverjanje vključuje do šest različnih vlog, povzetih v spodnji tabeli. Vse imajo lahko svoj DID v decentraliziranem reputacijskem omrežju.

Vloga | Opis
Izdajatelj | Oseba, ki objavlja informacije v omrežje — trdi, da se je nekaj zgodilo (DID je bil ustvarjen, urejen ali razpuščen, trditev, politika danega DID itd.)
Subjekt | Oseba, o kateri je informacija — naslovnik trditve
Avtoriteta | Zaupanja vreden entitet, ki na kakovost trditve stavi svoje ime, tako da jo preišče in bodisi pregleda predložene dokaze bodisi jih aktivno zbira
Opazovalec | Neodvisna tretja stran, ki vodi zapis o tem, kako preveritelj ravna s trditvijo — pri čemer skrbi, da preveritelj niti ne molči niti ne odstopa od politike, ki jo je deklariral
Preveritelj | Algoritemsko izbran udeleženec, ki obdela transakcijo
Delegat | Oseba, ki deluje v imenu drugega udeleženca

Izdajatelj

Izdajatelja smo že srečali. Ko je nekomu storjena krivica ali želi razglasiti lastni dosežek, je oseba, ki jo predstavlja DID, tista, ki sproži postopek vnašanja te informacije v omrežje — ker ima za to primarni interes (motivacija je bodisi želja po zadoščenju bodisi želja izboljšati svojo javno podobo).

[!note] Pozitivne trditve Pozitivne trditve o sebi lahko kot njihov subjekt in hkrati izdajatelj obdržim za situacije, v katerih jih želim uporabiti (diploma, potrdilo o opravljeni storitvi itd.). Prav v tem se pozitivna trditev razlikuje od negativne: deljenje preverjene negativne trditve je v interesu celotne skupnosti, medtem ko je pozitivna v interesu njenega nosilca.

[picture]

THE ISSUER — WHO WRITES THE CLAIM

Avtoriteta

Avtoriteta igra dvojno vlogo: lahko je revizor (preverja kakovost dokazov, preden je trditev objavljena) ali porok (stavi svojo reputacijo na resničnost trditve). V obeh primerih krepi izdajateljevo trditev. Ti dve storitvi sta ločljivi — avtoriteta lahko ponudi eno, drugo ali obe hkrati. Delovna predpostavka je, da je večino storitev, ki jih zagotavljajo avtoritete, mogoče dobaviti na osnovi prostega trga. To velja tudi na področjih, ki si jih je težko predstavljati privatizirana, kot je pravosodje, kjer lahko specializirane storitve — preiskovanje, presojo dokazov, vse do storitev, ki jih danes zagotavljajo centralizirane vojske (strateško načrtovanje, standardizirano usposabljanje, nabava in upravljanje zalog itd.) — učinkovito zagotavljajo tržni akterji. Komaj kaj je, česar po prestrukturiranju ne bi bilo mogoče narediti učinkovitejšega s spodbudami prostega trga.

[!warning] Avtoriteta, izdajatelj in opazovalec ne smejo nikoli biti preveritelj svojega lastnega primera. Algoritemska izbira preveritelja jamči neodvisnost. Nihče ne more preveriti svoje lastne trditve ali trditve, pri kateri ima neposreden interes. To je eno od osnovnih pravil, pri katerem ima celotna skupnost DID-ov interes, da ga upošteva.

Naslednje grafike prikazujejo dopolnjujoče se poglede na širino dejavnosti, ki jo pokrivajo avtoritete (izraz „avtoriteta” je mogoče brati zamenljivo s „ponudnik storitev”).

[picture]

THE AUTHORITY — WHO STAKES THEIR NAME

[picture]

TWO FACES OF AUTHORITY

[!note] Avtoriteta kot inkognito opazovalec Ugledna avtoriteta — pomisli na notarja, čigar posel je odvisen izključno od njegovega poslovnega življenjepisa — lahko poleg glavnih funkcij (revizor / porok) ponudi tretjo: vlogo inkognito opazovalca med preverjanjem. Vodi časovno žigosan zapis o predloženi trditvi, tako da je preveritelj ne more tiho izpustiti. Mehanizem vloge opazovalca je opisan naprej v razdelku o vlogi Opazovalca.

Preveritelj

Kateri koli DID lahko deluje kot preveritelj, bodisi neposredno bodisi prek pravic preverjanja, delegiranih tretjemu DID. Da bi jaz — ali moj delegat — lahko preverjal, moram biti dosegljiv na omrežju (na spletu). Ne bo se vsak želel zavezati k temu, zato lahko zapis DID v vrstnem redu prednosti navede nadomestne osebe, ki bodo funkcijo opravljale v njegovem imenu, dokler je brez povezave.

Vsak DID, aktiven v omrežju, javno deklarira svojo lastno politiko. Skozi pravila, opredeljena v tej politiki, med postopkom preverjanja presoja reputacijo nasprotne strani ter vsebino in obliko trditve, ki jo je izdajatelj označil za objavo v reputacijsko omrežje. Del politike je izračunska formula, uporabljena za izračun plačil za storitve preverjanja. Ko je to vzpostavljeno, potem skozi statistično veliko število trditev, ki tečejo skozi omrežje, čakam, da me algoritem omrežja izžreba na strani izdajatelja in mi v dani iteraciji dodeli preverjanje informacije, ki se izdaja. Izdajatelj lahko vnaprej izračuna, kako bi se odzval pravilno delujoč preveritelj, a se ne more izogniti temu, da bi ga (ali njegove nadomestne osebe) dejansko kontaktiral; iteracijo z izbranim preveriteljem mora izdajatelj izvesti tudi takrat, ko vnaprej ve, da ne bo prestala.

Kako vemo, da izdajatelj poganja algoritem izbire preveritelja nad pravilnim naborom kandidatnih DID-ov preveriteljev? Skupaj s svojo javno deklarirano politiko vsak DID objavi tudi trenutni seznam identifikatorjev svojega družbenega omrežja znotraj reputacijskega omrežja. Če izdajatelj svoje družbeno omrežje opredeli kot družbeni mehurček, ki le odmeva in krepi njegove lastne poglede, bodo druge skupnosti informacije, objavljene skozenj, komaj širše sprejele. Dejstvo, da mi z visokimi stroški uspe potisniti radikalno trditev v omrežje, ne pomeni, da ji bom pri presojanju reputacije nasprotne strani pripisal kakršno koli težo. Nekatere trditve me skupnost sili upoštevati (kazni in omejitve, naložene storilcem); druge so povsem prepuščene meni — sam se odločim o ekonomski vrednosti vključitve ali izključitve dane informacije.

[picture]

THE VERIFIER — CHOSEN BY THE ALGORITHM

Subjekt

Tisti, ki jih zadeva informacija, objavljena v reputacijsko omrežje, so njeni nosilci ali, če hočeš, njeni subjekti. Spodbude v reputacijskem omrežju so nastavljene tako, da ima subjekt vse razloge, da se vede pravilno in pošteno po svojih lastnih pravilih, in ga skupnost potiska proti neki zlati sredini upoštevanja pravil. Ima celo spodbudo, da se vede bolj moralno, kot zahtevajo njegova deklarirana pravila — vnaprej deklarirane politike ne preprečujejo, da skupnost doseže konsenz o retroaktivni uporabi neke presoje ali ukrepa. S tega zornega kota je reputacijsko-omrežna alternativa pravnemu redu, kot bi pričakovali, bolj gnana od duha pravil kot od njihove črke.

[picture]

THE SUBJECT — THE ONE THE CLAIM IS ABOUT

Opazovalec

Vloga opazovalca odvzame preveritelju spodbudo, da bi kršil pravila. V situacijah, kjer preveritelju ni po volji zahteva izdajatelja ali avtoritete, bi lahko preprosto molčal — se ne odzval in blokiral algoritemsko zaporedje. Opazovalec — ali nabor opazovalcev — stavi svojo reputacijo na dokumentiranje tega, kako je bil preveritelj zaprošen. Če preveritelj molči kljub deklarirani politiki, ki pravi drugače, ga je mogoče obsoditi kršitve protokola.

[picture]

THE OBSERVER — KEEPS A RECORD OF THE VERIFIER

Mehanizem: časovni žig in izzivna koda

Preden pošlješ trditev preveritelju, jo usmeriš skozi opazovalce — ljudi, ki jim zaupaš, ali specializirane ponudnike opazovalskih storitev, ki zaračunajo majhno plačilo. Vsak opazovalec prejme tvojo predložitev, jo časovno žigosa, podpiše, da je videl, kako je odšla ven, in ustvari izzivno kodo — kriptografsko zgoščeno vrednost svojega podpisa. Kode se pripnejo tvoji zahtevi. Preveritelj jih vidi, a nima pojma, kdo so opazovalci ali ali so kode sploh resnične. Opazovalci tako delujejo kot posredniki med izdajateljem in preveriteljem in imajo neodvisen zapis, da je bila trditev predložena in kaj je vsebovala. Lahko jih je od nič do N.

Ko se preveritelj vede pošteno — sprejme ali zavrne v skladu s svojo deklarirano politiko — kode ostanejo neprozorne. Nihče ni razkrit.

Če pa preveritelj molči kljub prizanesljivi politiki ali se odzove na način, ki nasprotuje temu, kar je objavil, imaš izvirne podpise opazovalcev. Objaviš jih lahko kot posredniško pričanje, da je bila trditev predložena in da preveritelj ni sledil protokolu. Vsakdo lahko preveri, da se podpisi ujemajo z izzivnimi kodami.

Poanta: pravih opazovalcev sploh ne potrebuješ

In tu je najbolj eleganten del: pravih opazovalcev sploh ne potrebuješ. Lahko generiraš naključna števila, ki so videti natanko kot izzivne kode. Preveritelj ne more razločiti razlike — mora metati kocke, ali tvegati svojo reputacijo. Za vsako zahtevo, ki jo prejme, bi lahko bil ugleden opazovalec, ki inkognito opazuje — ali pa je čist šum. Preveritelj ne ve. In prav ta negotovost je mehanizem.

Strošek vzdrževanja poštenega pritiska: skoraj nič (naključna števila so zastonj). Potencialni strošek nepoštenosti za preveritelja: katastrofalen. Pošteno vedenje je spodbujeno tudi takrat, ko dejansko nihče ne opazuje.

Sistem deluje, ker je vsak malo paranoičen. Negotovost je cenejša od nadzora.

[picture]

THE BLUFF THAT KEEPS THE VERIFIER HONEST

[!note] Več preveriteljev v eni iteraciji Krepilno spremljevalno pravilo za razpoložljivost preveriteljev je lahko algoritemska razširitev, ki v eni iteraciji vrne nabor kandidatnih preveriteljev namesto le enega.

Delegiranje

Civilizacija je svojo gospodarsko rast zgradila na zmožnosti delitve dela in specializacije. Svet je v vsem svojem sijaju kompleksen in naše možnosti, da ga dojamemo v vsej njegovi kompleksnosti, so blizu nič. Naravni izhod je delegirati širok nabor dejavnosti, ki podpirajo udobno življenje, specializiranim ponudnikom, ki nam prihranijo čas, energijo in denar ter nam pustijo, da se v zameno specializiramo — zagotavljamo storitve, ki jih najbolje obvladamo ali ki jih trg pri nas najbolj ceni.

Ista logika delegiranja se razteza v reputacijsko omrežje. V poglavju Stikalo med svobodo in totalitarizmom (in delegiranje) smo postavili načela za varovanje svobodne družbe z omejevanjem števila trditev, ki jih je mogoče objaviti v omrežje znotraj danega časovnega okna (pomisli, poenostavljeno, na nizke enomestne pravice do objave na leto, da družba ostane kar najbolj svobodna). To načelo je mogoče razširiti na več razsežnosti. Ni nam treba imeti le enega števila — imamo lahko več omejitev, ki veljajo za različne vrste trditev. Drugačno število lahko uporabimo za označevanje hinavščine drugih kot za nepošteno ravnanje v poslovnih poslih, in recimo sprememba dokumenta DID, kot je sprememba gesla, je nekaj, kar skupnosti komajda kaj mar, in tako naprej. Vse je odvisno od tega, kako skupnost skozi evolucijski čas opredeli, kaj služi njenim interesom pri iskanju pravega ravnovesja med njeno ciljno ravnjo svobode in odgovornosti.

Zakaj bi moralo biti število pravic do objave, ki mi jih podeli skupnost, dovolj majhno? Označitev DID (subjekta) z negativno trditvijo uniči reputacijo, ki jo je trajalo dolgo zgraditi, in škoda traja. Uničena reputacija se za vsako nadaljnjo ali ponovljeno kršitev sooča z lestvico stopnjujočih se sankcij s strani skupnosti, vse do popolne odstranitve motečega entiteta (skrajni primer). Eksponentno stopnjujoča se lestvica kazni ne potrebuje velikega obsega trditev, če jih podpirajo preverljivi dokazi. To velja za mirno ustaljeno stanje, ko družbe ne pretresa katastrofa (zunanja ali notranja).

Za dogodke z zelo nizko verjetnostjo je statistična frekvenca nestanovitna, ko se uporabi na posamezniku. Čez celotno populacijo skupnosti ni. To je vrednost delegiranja lastnih pravic do objave specializiranim združevalnim avtoritetam, ki — podobno kot vzajemno zavarovanje ob škodi — uporabijo tvojo pravico in jo uveljavijo v tvojem imenu. Govorimo manj abstraktno in navedimo nekaj primerov: - odkrivanje in boj proti organiziranemu kriminalu - uveljavljanje trgovskih dogovorov - upravljanje privilegijev (dokazi o izobrazbi, pridobitve / odsvojitve premoženja itd.) - in tako naprej

[picture]

THE DELEGATE — ACTING ON BEHALF OF ANOTHER

[!note] Kako „pravice do objave” dejansko delujejo Grafika za delegata prikazuje pravice do objave kot fizične žetone zaradi jasnosti, a v sistemu tak objekt ne obstaja. Kar se dejansko zgodi, je tole: politike ljudi, s katerimi želiš ostati v dobrih odnosih — tvoje skupnosti — se združijo v emergentno pravilo o tem, koliko trditev na leto bodo od tebe sprejeli kot relevantne, preden te začnejo obravnavati kot šum. Omejitev obstaja, da se omrežje ne utopi v trivialnih trditvah tipa „kaj če” in ostane tako svobodno, kot skupnost hoče (signal se ohrani z omejevanjem obsega).

Bereš, kar ti skupnost dovoli. Obstaja razpon z nekaj razpršenosti, odvisno od tega, katerim ljudem daješ največjo težo. Nato se odločiš — znotraj te dovoljene mere — koliko trditev objaviti sam in koliko delegirati profesionalnim storitvam, ki bodo objavile v tvojem imenu le, ko dogodki sodijo v njihov obseg. Prav to te ohranja v dobrih odnosih, ne da bi te silili vložiti trditev za vsako malenkost, ki se ti zgodi.

„Žetoni” na grafiki so vizualni nadomestek za to zanko branja-in-odločanja, ne dobeseden artefakt.

Vredno je imeti možnost preklicati delegirane pravice do objave v reputacijskem omrežju. To je mogoče storiti kadar koli, dokler delegat še ni uporabil delegirane pravice.

Komunikacija med vlogami

Spodnja grafika povzema, kako se vloge povežejo v resničnem primeru — od predložitve trditve s strani izdajatelja do objave v reputacijsko omrežje.

[picture]

A FRAUD REPORT FLOWS THROUGH THE SYSTEM

Emergentna družbena pogodba — politika

Doslej smo opisali, kako se trditve preverjajo in kakšno vlogo igra vsaka izmed vlog. Zdaj se obrnemo k temu, kako tisoči posameznih politik postanejo nekaj, kar deluje kot resnična družbena pogodba. Nič, kar bi spominjalo na levičarske sanje o družbeni pogodbi in vsiljeni solidarnosti.

Vsak udeleženec deklarira svojo politiko na podlagi svoje moralnosti (policy) — kaj šteje za sprejemljivo in kako se odziva na specifično vedenje drugih. Skupek vseh politik po omrežju, ki je znan danemu DID (skupnost), proizvede emergentno etiko — opazljive norme, ki jih nihče ni zasnoval. Te emergentne norme, podprte z dvostranskimi cenovnimi signali, oblikujejo merljivo družbeno pogodbo: ne teoretičen konstrukt, ki ga nihče ni podpisal ob rojstvu, temveč empirično opazljiva pravila, podprta z dejanskim vedenjem.

[!note] Družbena pogodba Ljudje se prepirajo, ali „družbena pogodba” ni oksimoron. Nihče ničesar ne podpiše, pa se vseeno navaja za utemeljitev zakonodajnega in izvršilnega ukrepanja v centraliziranih družbah.

Fenomenološka analiza interakcij v decentraliziranem omrežju bi lahko razkrila določena emergentna pravila — globalna ali lokalna. Kako naj imenujemo te široko razširjene norme? Družbena pogodba? Tako kot pri skupnostih tudi družbene pogodbe skupnosti ni mogoče opazovati in natančno začrtati — vsak zorni kot na skupnost daje drugačno družbeno pogodbo.

[picture]

YOUR POLICY IS YOUR PUBLIC PROMISE

[!note] Na vrednotah temelječa politika Podobno zavajajoče je obravnavati „na vrednotah temelječo politiko” kot temelj odločanja. Vrednote so bolj kot fenomenološki grozdi pravil, ki jih v danem času običajno preferiramo. Razvijajo se in niso konstantne skozi čas.

[picture]

HOW ETHICS EMERGE FROM INDIVIDUAL POLICIES

Zagotavljanje informacij o sebi

Ko dva subjekta DID, ki se ne poznata, vstopita v ekonomski odnos, lahko v imenu druge strani podpišemo zahtevo svoji lastni skupnosti, naj zagotovi informacije o nas. To pa je zelo naivna predstava o tem, kaj so skupnosti. Niso zaprte množice — en sam DID je lahko udeleženec v več skupnostih.

Skupnost je bolj fenomenološki pojav z vidika danega udeleženca, ki se kaže v njegovem družbenem omrežju; ni nekaj, kar ima vedno smisel eksplicitno začrtati. Prebivalci vasi lahko tvorijo skupnost, a oseba, ki tja prihaja samo ob koncih tedna, lahko pripada tudi drugi skupnosti v tej isti vasi. Skupnost je lahko tudi nogometna ekipa skupaj s svojimi navijači, funkcionarji in družinami vseh vpletenih. Narod ali državljani države lahko prav tako tvorijo skupnost ali skupnosti. Pogled na DID iz različnih zornih kotov lahko daje različne (in pogosto intuitivne) poglede na skupnosti.

DID-i na mejah so tako mostovi med skupnostmi in — tako kot v resničnem življenju — igrajo vlogo pri zagotavljanju informacij o članih drugih skupnosti, bodisi na amaterski ravni bodisi na profesionalni, kot je avtoriteta, ki se specializira za povezovanje ljudi in združevanje informacij o tveganih DID-ih.

Nekatere vrste informacij v omrežju DID so dobro primerne za brezpogojno vzajemno izmenjavo (nasilni zločin, prevara itd.). Druge vrste informacij pa lahko skupnost obravnava kot omejene na uporabo znotraj skupnosti (ekvivalent državljanstva, storitve, opravljene za skupnost, itd.). Ali se takšne informacije lahko širijo, je odvisno od deklariranih politik članov skupnosti.

Skupnost varuje svojo zasebnost znotraj svojega kroga in v zameno brezpogojno izmenjuje vzajemno koristne informacije.

Zločin in kazen

Vemo, kako omrežje deluje: kako nastajajo zapisi, kdo jih preverja, kako se odvrača goljufija preveritelja. Ostaja eno vprašanje — kaj se zgodi, ko nekdo dejansko povzroči škodo drugemu?

[!quote] Kako zelo smo odvisni drug od drugega? Vsi stojimo na odru tega velikega sveta, in karkoli se tu odvija, zadeva nas vse.

Jan Amos Komenský (Labirint sveta in raj srca)

Razlogov za pridružitev reputacijskemu omrežju ali njegovo zavrnitev je lahko veliko. Verjamem pa, da lahko en vidik človeške narave — pogosto obravnavan kot temen — služi dobremu namenu. Govorim o človeški potrebi po občutku zadoščenja ob zaznani krivici.

Zadoščenje, pravico, maščevanje — povezujemo jih z negativnimi čustvi. Da bi družba držala skupaj, se moramo vsaj pretvarjati, da se zadoščenje dostavlja skozi centralizirane institucije; sicer se posamezniki ne bi počutili povezani z družbo, v kateri živijo. V povprečju moramo pripadati neki ekipi in ji zaupati. Ko nekdo škoduje drugemu, družba opazuje, kako bo dostavljeno zadoščenje in v kakšni meri. Nekoliko kontroverzno trdim, da pogosto v zgodovini — in zdaj — ni bilo pomembno, ali je bil postopek proti obtoženemu čist; pomembno je bilo, da je družba videla, da je nekdo kaznovan. Opravil je svojo funkcijo (številne sodne zmote in odpor do ponovnega odpiranja starih primerov to zgodbo povedo dovolj dobro). Pogled žrtve in svojcev je le sekundaren. Najprej štejejo signali preostanku družbe, kajti krivice niso tako pogoste, da bi nastopale v vsakem dnevu posameznika.

Decentraliziran reputacijski sistem bi javnosti omogočil videti neposredne in posredne dokaze (revidirane in nerevidirane). Družba bi lahko ovrednotila informacije — sama ali skozi storitve prostega trga, specializirane za takšno presojo — in se na podlagi kvalitativnih in kvantitativnih signalov odločila, katere ukrepe uporabiti proti subjektu (ali celo proti avtorju ali preverjajoči avtoriteti).

Kaj je kazen? Je oblika ponižanja domnevnega storilca skozi izgubo njegovih privilegijev — tako da tako žrtev kot družba občutita, da škodljiva dejanja niso donosna. To je bistvena točka: škodljivo ali nevarno vedenje se ne sme izplačati, hkrati pa mora dati občutek zadoščenja tako žrtvam kot preostanku družbe/skupnosti.

Ali mora tako kazen izvrševati centralna avtoriteta? Kaj če bi vsakdo lahko vnaprej deklariral, kako se bo odzval na določena dejanja? Očitno ne morem izvršiti kazni na tuji lastnini. A lahko deklariram, da bom svojo lastnino dal na voljo izbranemu naboru izvršilnih avtoritet za namen kaznovanja storilca, če ta vstopi v moje domene. In to lahko deklariram javno, da lahko drugi ovrednotijo moj pristop.

In tu vstopi cenovni mehanizem sorazmernosti. Če deklariram ostre kazni za manjše prekrške, omrežje ovrednoti moj ekstremizem: drugi me bodo šteli za nesorazmernega in moji stroški preverjanja bodo narasli — manj ljudi bo želelo trgovati z mano ali le po slabših cenah, in manj preveriteljev bo sprejelo moje zapise po razumni ceni. Če sem po drugi strani preveč popustljiv, me bo skupnost videla kot tveganje. Če dopuščam prevaro, bo skupnost najverjetneje popustljiva do storilcev dejanj, ki se dotaknejo mene — da mi da okusiti lastno zdravilo.

Pravica preneha biti razkošno blago. Ko ti nekdo škoduje, je zabeležba krivice cenovno dostopna, zapis je trajen in posledice za storilca so resnične.

[!note] Zaznava hinavščine Deklariranje politike ni dovolj — če deklariram, da sledim nekemu pravilu, moje vedenje pa od njega odstopa, je vrzel reputacijska obveznost. Omrežje ne razlikuje med „prekršil zakon” in „prelomil lastno besedo” — oboje sta merljiva signala. Hinavščina je draga in ne poznam bolj razdražljive rdeče cunje.

[picture]

ONE STORY, THREE OUTCOMES

[!note] Kvantiteta proti kvaliteti — razbijanje binarne paradigme krivde V centralizirani pravici je krivda binarna: 0 ali 1, kriv ali nedolžen. V reputacijskem omrežju ne šteje, ali je krivda dokazana, temveč nabiranje signalov.

Ena sama nedokazana obtožba tatvine proti obtoženemu verjetno ne bo zbudila veliko pozornosti — bo pa zbudila pozornost do obtoževalca. Več posrednih indikacij iz različnih neodvisnih virov pa začne nositi težo. Pomembna ni le kvantiteta, temveč tudi kvaliteta: neodvisnost prič (različni ljudje, različni konteksti), doslednost vzorca (ponavljajoči se tip suma), časovna korelacija.

Nasprotno pa se pogoste neutemeljene obtožbe, ki se ponavljajo od istega izdajatelja proti različnim ciljnim subjektom, lahko ovrednotijo kot obrekovanje — in reputacija obtoževalca plača ceno.

[picture]

HOW EVIDENCE ACCUMULATES

Prav tako ne bi smeli spregledati poravnave — prostovoljnega dejanja, preden je krivda dokazana, ki ponuja pot do milejše kazni. Kazen se vklopi, ko storilec ne stori nobenega koraka k poravnavi in upa, da bo ušel posledicam — tako kot je ta izid mogoče kupiti s korupcijo v centraliziranem sistemu.

[picture]

THE COST LADDER

[!example] Vrste prekrškov Vrste informacij ni treba omejiti na kazniva dejanja; lahko vključujejo: - opise zločinov - kršitve pogodbe in prevaro - nemoralno vedenje - motenje javnega reda, tako resničnega kot virtualnega - …

Vsak nov zapis v omrežju DID prilagodi presojeno reputacijo in tveganje danega DID (bodisi subjekta, avtorja bodisi preverjajoče avtoritete). Več odgovornosti ko nosim za usodo drugih, previdnejši postanem.

[!note] Uveljavljanje kazni skozi delegiranje Kazni mi ni treba uveljavljati osebno. Lahko plačam (podobno kot zavarovanje) avtoriteti, ki uveljavlja izide po vnaprej opredeljenih pravilih — ekvivalent preiskovalnih, kazenskopregonskih in sodnih storitev. Če avtoriteta uveljavlja nesorazmerno ali sploh ne uveljavlja, njena reputacija trpi — njena reputacija pa je temelj njene sposobnosti preživljanja.

Delegiranje je splošno načelo v omrežju: katero koli dejavnost DID je mogoče delegirati drugemu DID — preverjanje, izdajanje trditev, odzivanje na spore, deklariranje konsenza. Delegiranje je preklicljivo kadar koli. Omogoča specializacijo brez izgube končnega nadzora.

[picture]

WHO INVESTIGATES, WHO ENFORCES?

[!important] Demokratizacija upravljanja tveganj Necenzurljivo reputacijsko omrežje bi demokratiziralo tisto, kar banke ali vzdrževalci velikih industrijskih kompleksov že počnejo kot temeljno dejavnost — upravljanje tveganj.

Za bančnika, ki stoji pred stranko, je ocena tveganja pripravljena vnaprej, tako da se lahko osredotoči na poslovno interakcijo znotraj vnaprej opredeljenih meja. Prefinjene vzdrževalne ekipe ob rednih servisnih intervalih zbirajo indikatorje tveganja (znaki strukturnih razpok, procesi, ki degradirajo operativno infrastrukturo, in tako naprej) in lahko napovedo življenjsko dobo opreme ter kdaj in kakšna intervencija bo potrebna.

Uporabo DID si predstavljam podobno — nekdo bo (verjetno za plačilo) zagotovil človeku berljiv povzetek o nasprotni strani. Povzetek bo odražal zorni kot ocene tveganja, ki ga je stranka naročila.

[picture]

PUNISHMENT WITHOUT A CENTRAL AUTHORITY

Sledi denarni sledi

Imamo decentralizirano reputacijsko omrežje in motivacijo, da ga uporabimo. Že zdaj lahko svojim uporabnikom prinese konkurenčno prednost — razjasni potencialna tveganja, jim pomaga učinkoviteje načrtovati izbiro nasprotne strani in pogajalsko strategijo ter vključi ukrepe, ki ta znana tveganja zmanjšajo.

Sledi ena mogoča metodologija¹ za njegovo uporabo — izkoriščanje lastnosti omrežja za izgradnjo migracijske poti od trenutnega sistema k njegovemu evolucijskemu nasledniku. Verjetno nosi značilnosti, ki so lastne Srednji Evropi, kjer je nastala ta teza. Lokalne razmere bodo zahtevale lokalne prilagoditve. Kar bi priporočil ohraniti povsod, je brezkompromisen značaj ukrepov proti državi — brez tega bo cilj razvodenel v neskončni razpravi in sprememba ne bo nikoli prišla. Pazi — predstavniki in podporniki države te bodo zaposlovali z neumnostmi. Ne nasedaj temu; njihova preživetje je na kocki.

Šibka točka države — denar

Vrnimo se na začetek. Želimo si več iztrženih svoboščin, več vpliva na njihovo obliko in več odgovornosti, sorazmerne z njimi. Vprašanje je preprosto: kje ima država ranljivo točko, na katero lahko pritisnemo, ne da bi se zatekli k nasilju?

Odgovor je dolgočasen in prav zato toliko močnejši. Denar.

V svojem jedru je država tok denarja. Z denarjem plačuje svoj prisilni aparat — zadnji člen, ki uveljavlja njena pravila. Brez denarja ni monopola nad nasiljem. Ko denar začne zastajati, država začne odstopati — kajti nima več s čim plačati tistih, ki jo fizično držijo na mestu.

Tokovi denarja naravno nihajo — sezonsko, gospodarsko, glede na razpoloženje vlagateljev. Država to prikriva z zadolževanjem na finančnih trgih. Občasno je posojilo racionalno: naložba, ki se povrne. Pogosteje pa pokriva prevelike izdatke za agende, ki so že zdavnaj prerasle temeljni namen države — obrambo, notranjo varnost, kazensko pravosodje, zunanje zadeve. Ko so prekoračeni določeni pragovi, se centralna banka odzove z obrestnimi merami, zasidranimi v svojo lastno oceno inflacije.

In tu pride tihi davek. Inflacija še zdaleč ni le računovodska skrb makroekonomistov. Je skriti davek na kupno moč valute, ki ga plača vsakdo, ki je odložil kak novec za starost. Nizko inflacijo javnost dopušča, ker ne dojame njenih dolgoročnih učinkov — ne spozna, da tudi enomestne številke, obrestene čez dolg horizont, spodjedejo prihranke do te mere, da si ljudje ne morejo več zagotoviti lastne starosti. In ko si je ne morejo, so pogojeni v odvisnost od državnih prejemkov. Nazadnje visijo na teh prejemkih in so privezani na državo.

V turbulentnih časih — vojna, pandemija, „nujna” naložba — država preprosto vklopi tiskarno. Kupna moč odgovornih varčevalcev in delavcev pade, medtem ko jim obljubljamo, da so dobro nagrajeni. Nekdo tiho krade njihov čas in jih hvali, kako čudovito zaslužijo.

To resno spodkopava zaupanje v državo. In zaupanje je edino lepilo, ki drži celoten stroj skupaj. To je vzvod, ob katerega se je vredno upreti.

[!important] Zakaj denar in ne druge šibke točke? Druga šibka točka civilizacije je, na primer, distribucija energije. A motenje njenega toka ni vzvod — bila bi agresija, terorizem. Prostovoljno nesodelovanje ni isto kot namerno škodovanje drugim. Denar je izjemen v tem, da je pritisk mogoče uporabiti prostovoljno, pregledno in brez nasilja.

[picture]

FOLLOW THE MONEY — WHERE WE CAN PUSH WITHOUT VIOLENCE

Dekonstrukcija države — v češkem kontekstu bo to najverjetneje poglobljeno obravnavano v prihajajoči istoimenski knjigi češkega avtorja Daniela Steigerwalda (predvidena za 2026). Osebno veliko pričakujem od navdihujočih postopkov, ki jih bo vsebovala.

Evolucija, ne revolucija

Nenadna sprememba izzove odpor tudi takrat, ko je končni cilj privlačen. Trga vezi — družbene, gospodarske, politične — in ljudje instinktivno branijo tisto, kar že poznajo, pred tistim, česar še niso videli.

Pravi pristop je torej postopen — evolucijski. Tak, ki staremu sistemu prepreči, da bi novega izklopil z enim samim pritiskom na gumb — kajti v trenutku, ko bi lahko, bi to storil.

Na žalost to pomeni sprejeti, da ravnovesna prostovoljnost ne bo dosežena v trenutku, ko postavimo reputacijsko omrežje; prišla bo skupaj s postopno stopnjo sprejemanja. Prevzem je lahko — in verjetno bo — počasen, vlečen naprej z željo posameznikov, da najdejo pot do pravice od svoje skupnosti skozi reputacijsko omrežje, ko konformistični način iskanja pravice odpove (in odpovedal bo). Poglejmo, kako izgleda ta pot, vključno s sorazmernimi ocenami.

[!idea] Prazna korita — ne igraj po pravilih, prirejenih tako, da izgubiš Poskusi reforme države od znotraj se opirajo na notranje mehanizme oblasti, v upanju, da bodo uradniki uveljavili spremembe proti svojim lastnim spodbudam. To se ne bo zgodilo.

Zakaj hraniti sistem, namesto da bi izsušili kanale, ki mu prinašajo življenje? Namesto da spreminjamo star sistem in igramo po njegovih pravilih, zgradimo nad njim novo plast — takšno, ki star sistem postopno spremeni v podmnožico novega. Na začetku ta podmnožica skoraj zapolni nadmnožico. Sčasoma se akterji preselijo čez.

Podjetja to vedo: ko je star sistem preveč zapleten za zamenjavo, zgradiš vzporednega in vanj postopno preseliš uporabnike.

Dejstvo, da bo država na koncu imela neujemanje med tem, kar dejansko dostavlja, in tem, kar zahtevajo njeni statuti, ter da se bo nagibala k sklicevanju na to neujemanje, je izključno težava njenih predstavnikov in udeležencev — nanjo se ni treba ozirati. Edino, kar je vredno spremljati, je tole: ne izzovi nasilne revolucije.

Štiri orodja, ki se med seboj podpirajo

Doslej se je reputacijsko omrežje DID morda zdelo koristno predvsem za pravico in konsenz. Verjamem, da bi se lahko stabiliziralo in vzdržalo napade — meritokratsko, na podlagi dejanskih zaslug in ne formalnih nazivov. A reputacija sama države ne bo prisilila, da popusti. Ekonomika jo bo, in pritisk, ki se skoznjo izvaja.

Nič nas ne ustavlja, da bi identitete DID uporabili kot upravitelje dodatnih orodij, ki močno pritisnejo na denar. Ne začni s polno prostovoljnostjo na strani državljanov — nastavi smer, ki je država ne more ustaviti. Prehod sloni na štirih specifičnih orodjih, ki drug drugemu držijo hrbet. Nobeno od njih ni dovolj samo zase.

Preprost davčni sistem — vaba za vstop

Prvo orodje je preprost, pregleden davčni sistem, zgrajen na infrastrukturi DID. Enotna proporcionalna stopnja na vse dohodke. Brez izjem, brez davčnih počitnic, brez odbitkov za podjetja, brez spodbud. Vsako plačilo je nadzorljivo povezano z DID, ki ga je izvedel. Navzkrižno preverjanje je trivialno.

Stopnja bi bila za del davkoplačevalcev postavljena nekoliko ugodneje kot v starem sistemu — to je vaba za vstop. Davčno breme bi se iz leta v leto zniževalo, sistem bi postajal vse privlačnejši in prehod bi se pospeševal. Sistem je hkrati evidentičar in pobiralec — brez posrednika, brez nepreglednosti.

Elektronski register porabe (ESR)

Drugo orodje je postaviti EET (elektronsko evidenco prihodkov) na glavo. Namesto da bi država sledila vsakemu računu samozaposlenega, sledimo vsakemu izdatku države. Država iz preprostega davčnega sistema ne prejme sredstev za nobeno posamezno plačilo, dokler vsako od njih — brez izjeme — ne preide skozi to sito.

ESR je proxy¹, ki vsak realiziran izdatek države in javnega sektorja poveže z evidenco načrtovanega plačila — vključno s kontekstualno utemeljitvijo in identifikacijo prejemnika, porabnika in namena. Rezultat so surovi javni podatki, ki jih je mogoče hierarhizirati. Vsakdo jih lahko vzame in analizira. Vsakdo lahko davkoplačevalcem ponudi priporočila, kaj z njimi storiti. Kar revizijske službe leta niso zmogle doseči, je nenadoma za vsakogar oddaljeno le en klik.

Za sodelovanje ni treba prestopiti na nov davčni sistem. Dovolj je plačati v celoti povračljivo varščino (recimo 1–3 EUR) na realizirano plačilo. Nerealizirani preostanek zapade kot filter proti neželeni pošti, da sistema ne preplavijo napadi. Evidenco lahko odda vsakdo — sorodnik za onemoglega starega starša, sosed za zanemarjene javne storitve, podjetnik za neplačan račun, uradnik z izvozom iz lastnega sistema.

Pričakujem, da se bodo politične stranke naravno preoblikovale v ponudnike analiz ali pa se bodo pojavile nove, ki bodo nadomestile stare. Namesto prispevkov, črpanih iz davkov, bodo začele ponujati strokovno znanje — svojim podpornikom bodo zagotavljale na vrednotah temelječe preglede zavezniških avtoritet, njihovih storitev in politik preverjanja. Evidence, ki so iz lenobe površne ali nesmiselne, samodejno postanejo kandidatke za rezanje proračuna. V prvem krogu bo vaše plačilo vedno izplačano, zbrani podatki pa služijo kot podlaga za presojo, ali državni izdatek še ima smisel. Izvajalci in drugi na državnem plačilnem seznamu imajo spodbudo poskrbeti, da uradniki odgovorno usklajujejo izdatke. Sicer denar v naslednjem krogu ne bo stekel.

[!note] Od kod izvira kratica ESR Med letoma 2016 in 2022 je češka vlada proti lastnim državljanom — samozaposlenim in podjetnikom — uvedla sistem, imenovan elektronska evidenca prihodkov (EET). Sporočilo je bilo preprosto: „Predpostavljamo, da vsak od vas goljufa državo. Evidentirali boste prav vsako transakcijo, jo v realnem času posredovali na naše strežnike, mi pa vas bomo opazovali. Vaše sodržavljane bomo finančno nagradili, če vas prijavijo, ko boste poskusili obiti EET.”

EET je bila zgrajena po balkanskih zgledih. Prva država na svetu, ki je leta 2013 uvedla državno obvezen sistem sprotnega spletnega evidentiranja prodaje, je bila Hrvaška, pod imenom fiskalizacija. Češka je model prevzela nekaj let pozneje in je vodila enega najstrožjih režimov sledenja prihodkom v Evropi.

Če temna stran ne okleva, zakaj bi mi? ESR je ista logika, obrnjena na glavo: država se dokazuje državljanom.

[picture]

ESR — THE STATE PROVES ITSELF TO THE CITIZENS

Proxy (latinsko procurator, angleško deputy/intermediary) — tukaj posrednik, ki deluje v imenu druge entitete. Proxy ESR sprejema evidence načrtovanih plačil od kogar koli, jih poveže z realiziranimi izdatki države in nastalo zbirko podatkov da na voljo javnosti.

Državljanska alokacija davkov — teža odločitve

Tretje orodje daje davkoplačevalcem neposreden vpliv na to, kam teče njihov denar. V prvem krogu je država prejela svoj denar ne glede na to, kaj je razkril ESR. V drugem krogu ga ne več — prevzameta analiza iz prvega kroga in ukrepi, ki iz nje sledijo. Majhen odstotek plačanega davka lahko razporedi plačnik sam — pod pogojem, da njegov DID izpolnjuje reputacijske zahteve (državljanstvo, prebivališče, s strani skupnosti priznana polnoletnost/opravilnost). Razporedljivi odstotek raste iz leta v leto. Potencialno eksponentno. Od danes petih odstotkov do več deset odstotkov v desetletju.

Surovi podatki ESR naravno usmerjajo odločitve davkoplačevalcev. Nizkokakovostne evidence delujejo kot opozorilni signal za priporočena rezanja. Vsakdo lahko ustvarja evidence, uradniki pa jih morajo usklajevati. Brez tega davčni sistem državi ne bo poslal nobenega denarja — niti v državno blagajno niti v druge proračunske postavke. Politični boj se s volilne skrinjice premakne v vsakodnevno razporejanje konkretnih kovancev.

[picture]

CITIZEN TAX ALLOCATION — YOU DECIDE

Pogajalska platforma z državo — vzvod

Četrto orodje je vzvod, ki vse skupaj poveže in šele zdaj naredi omrežje resnično grožnjo. Glavni spor bo o tem, ali država sprejme ESR kot zavezujoč standard — najprej na nacionalni ravni — in kako velike morajo postati grožnje udeležencev reputacijskega omrežja, preden se to zgodi.

Vzvod je pravočasno (just-in-time) državno financiranje, pogojeno s tem, da se plačila uskladijo z ESR. Denar steče šele v trenutku, ko država izpolni pogoje preglednosti. Znotraj reputacijskega omrežja se oblikuje čakalni seznam udeležencev. Aktivacija se sproži, ko skupina doseže ekonomsko pomembno velikost — dovolj veliko, da ogrozi rast BDP. Na tej točki državljanska nepokorščina postane verodostojna grožnja in ne le gesta.

Država se bo najdlje oklepala problematičnih plačil, vezanih na korupcijo. Pod pritiskom bo najprej popuščala tam, kjer se zlahka brani in kjer ni prostora za iskanje prihrankov. Postopen in naraščajoč pritisk jo bo prisilil, da se korak za korakom umakne z vsakega položaja.

[picture]

NEGOTIATION PLATFORM — THE CLOSED HOPPER

[picture]

FOUR TOOLS OF EVOLUTIONARY TRANSITION

Državljanstvo brez osebne izkaznice

S prehodom na infrastrukturo DID državno izdana osebna izkaznica izgubi svoj monopolni namen. Osebne izkaznice ne potrebujete — imate vrsto identitet DID in nekatere med njimi nosijo trditev, da ste na primer Čeh, prebivalec določene občine, diplomant določene šole. Trditev je preverljiva, trajna in neodvisna od državne uprave.

Odpre se vprašanje tehnične izvedbe: kdo na trgu bo prevzel preverjanje obstoječih državljanov zunaj državnega nadzora, da bi zainteresirane migriral v DID s pripadajočo trditvijo? Najverjetneje se bodo pojavile prostotržne avtoritete, specializirane za preverjanje identitete — notarji, lokalne skupnosti, delodajalci. Svojo reputacijo zastavijo za to, da dani DID resnično pripada osebi, ki to trdi. Državljanstvo — torej pripadnost določenemu pogledu na skupnost — se osvobodi potrebe po centralnem vodenju evidenc. S povezovanjem prek reputacijskega omrežja se vgrajeni podatki povežejo in potrdijo drugič, tretjič, četrtič in tako naprej.

Posledica je intuitivna, a v centraliziranem sistemu nerešljiva. Danes lahko politično vodstvo — z mislijo na lažjo ponovno izvolitev — na ozemlje skupnosti uvaža koncentrirane probleme: sprejema migrante iz drugih civilizacijskih krogov ne glede na absorpcijsko sposobnost in pripravljenost obstoječe skupnosti, spreminja izvorne skupnosti s pritiskom, pod katerim ne zmorejo slediti asimilaciji prišlekov iz drugih civilizacijskih krogov. V omrežju DID koruptno sprejeti migrant ne more biti gotov, da ga bo skupnost še naprej štela za svojega. Člani skupnosti objektivno niso dolžni prenašati tujca, ki jim pride na vrata v uniformi skupnosti in jim grozi z zakonitostjo ukrepov, ki jih namerava izvesti v hiši (zaseg otrokovega telefona zaradi objave na družbenem omrežju). Z decentralizirano reputacijo se večini družbe s tem ni treba sprijazniti — kajti o pripadnosti skupnosti ne odloča uradnik, temveč skupnost sama, prek svojih reputacijskih signalov.

[picture]

CITIZENSHIP WITHOUT AN ID CARD

Teža volilnega glasu pri zadevah v državni pristojnosti bi lahko v prihodnosti strogo korelirala z evidencami prispevkov v preprosti davčni sistem. V kombinaciji z ustreznimi trditvami DID (na primer „ta oseba je češki državljan”) je tuje državljane potem mogoče izključiti z volitev — register prebivalstva se preprosto preseli sem.

Prekrivanje in reverzibilnost

Ne trdim, da je to edina pot ali celo najboljša. A zdi se celovita — pokriva glavne vzvode in ohranja možnost koraka nazaj. Na začetku se nov sistem prekriva s starim in spremeni le spodbude. Sčasoma se stari sistem krči, dokler se morda — a ni nujno — ne razpusti. Prednost sta postopnost in reverzibilnost: če se v zasnovi pojavi napaka, to ni konec, temveč le popravek.

[!note] Mir in vojna Nekateri deli države morda nimajo v celoti tržne alternative — morda vojska. Začasno delegiranje izrednih pooblastil v krizah (kot so stari Grki imenovali diktatorje) bi lahko še naprej obstajalo. Odgovornost pa počiva na decentralizirani družbi, ne na voditelju. Za razliko od centraliziranega upravljanja bo delegirana pooblastila lažje odvzeti, ko grožnja mine — ali prej, ko je to potrebno. Svobodna družba ne bo v slabšem položaju niti v spopadu orožja proti avtoritarnim režimom.

[!note] Vojni zločinci S pravočasnim (just-in-time) državnim financiranjem in preglednimi izdatki postane težko kopičiti sredstva za agresivne vojne. Davkoplačevalec, ki še naprej financira tako vojno, postane legitimen cilj in se ne more sklicevati na civilni status po Ženevskih konvencijah. V novi ureditvi se tiho soglasje šteje za udeležbo.

[picture]

EVOLUTION — NOT REVOLUTION

Pot obstaja

Država je takšna, kakršna je, zaradi tehnologij, ki so bile na voljo v času njenega nastanka, v kombinaciji s človeško naravo. Graditi vse na prostovoljnosti in hkrati zanikati povprečno človeško naravo je naivno. Ne bo se znebila korupcije, prav tako ne svoje nagnjenosti k zdrsu v totalitarizem. Naslednik države mora delovati tudi z lastnostmi, ki jih trenutno štejemo za negativne, in jih bodisi ostrakizirati bodisi kaznovati.

Ta knjiga je opisala problem — sistem (državo), v katerem ljudje, ki pišejo pravila, nikoli ne živijo z njihovimi posledicami. Opisala je pogoje, ki morajo veljati, da ta sistem neha delovati. Opisala je orodje, ki te pogoje izpolnjuje. In predlagala je metodologijo prehoda — konkretne korake, kako to orodje uporabiti, kot en možen primer.

V prvem poglavju sem imenoval pet stebrov: prostovoljnost, organizacijo, odpornost, konsenz in nepodkupljivost. Vse smo izpolnili.

Prostovoljnost — nihče vas ne sili v omrežje, a svojih dejanj tudi ne morete izbrisati iz njega.

Organizacija — skupnost raste iz tega, koga poznate, ne iz tega, komu ste bili dodeljeni od zgoraj.

Odpornost — niti država, pripravljena plačati za nadzor vsakega paketa, ga ne more ugasniti.

Konsenz — nastaja iz cene, ki visi na hinavščini, ne iz glasov ali podpisov.

Nepodkupljivost — pet majhnih pravil vpleta korupcijo v stroške: ravnovesje prostovoljnosti in odgovornosti, pravica vsakogar do besede, vstopne točke, ki si jih nihče ne izbere sam, javne obljube s ceno za hinavščino in senca opazovalca za vsako transakcijo.

Noben posamezen steber ne more sam nadomestiti države. Skupaj tvorijo odpor proti korupciji, kakršnega država z vsem svojim aparatom ne zmore.

Smo na točki, kjer je vse skupaj mogoče zgraditi s sedanjimi tehnologijami (kriptografija, decentralizirana identiteta, dobro znani psihološki vzorci za pravilno nastavitev spodbud, …). Manjka le eno: kritična masa ljudi, ki najdejo pogum, da to podprejo, in se odločijo začeti.

Ne z revolucijo.

Te zamisli so se izoblikovale med junijem 2025 in majem 2026. Ko sem sedel k pisanju, sem imel okvir v glavi večinoma izdelan — prav zato sem z veliko radovednostjo prebral Farewell To Westphalia, ko se je pojavil. Želel sem videti, kje se bo njihova slika prekrivala z mojo in kje se bo razhajala. Drugo spodbudo je prinesel Dan Steigerwald, ki maja 2026 še vedno dela na svoji knjigi Deconstruction of the State z drugega zornega kota, in prav njegov projekt me je spodbudil, da svojo vizijo zapišem v vsej širini — da jo ima svet na mizi ob drugih.

Ne prosim vas, da karkoli od tega verjamete. Prosim vas, da o tem razmislite. In pustim vam eno vprašanje:

Kaj bi vi spremenili?

Pavel Kudrna 23. maj 2026, Praga, Češka

Podprite projekt

Personix financirajo bralci, kot ste vi.

[picture]

Bitcoin on-chain QR code

Bitcoin on-chain

bc1q7cctdz6r026dgy06ul94eygg49ujtxnrq5czaj

[picture]

Bitcoin Lightning QR code

Bitcoin Lightning

LNURL1DP68GURN8GHJ7AMPD3KX2AR0VEEKZAR0WD5XJTNRDAKJ7TNHV4KXCTTTDEHHWM30D3H82UNVWQHHXMNP0FA8JMTPVD5XJMN9XUERX55QRQK

[!warning] Kam gre ta denar — in kam ne

Zgornje kode QR so osebni kanali avtorja. Prispevki gredo neposredno Pavlu Kudrni in se uporabljajo za premikanje te zamisli naprej — dodatno pisanje, družbeni eksperiment / simulacijo in ozaveščanje.

Edini legitimni kanali za zbiranje sredstev za ta projekt so:

Avtorjeve izdaje te knjige — kode QR, natisnjene v izvodih, ki jih je avtor pooblastil (originali, reproducirani tukaj).

personix.org ali njegovo zrcalo Tor onion, povezano od tam — kjer Personix Foundation zbira v imenu dejavnosti, opisanih tam. Sredstva fundacije se hranijo ločeno od osebnih sredstev avtorja.

Vse, kar se oglašuje drugje — ponatisi tretjih oseb z zamenjanimi naslovi, ponarejene domene, računi na družbenih omrežjih, ki „zbirajo za Personix”, zbiralne akcije, ki niso vezane na nobeno od zgoraj navedenih — je najverjetneje prevara. Namerno se izogibamo trgu kriptovalut in njegovim udeležencem.

Glosar

Izraz | Slovensko | Pomen
Authority | Avtoriteta | Zaupanja vredna entiteta (oseba, organizacija), ki preverja informacije in zanje zastavi svojo reputacijo. Lahko je specializirana (preiskovalna, pravna, tehnična).
Claim | Trditev | Splošno: vsaka preverljiva izjava. Tukaj: evidenca, objavljena v reputacijskem omrežju — trditev o dogodku, lastnosti ali odnosu, ki je kriptografsko podpisana in preverjena. Npr. „sem prebivalec občine X” ali „ta oseba je prekršila pogodbo.”
Compartmentalization | Kompartmentalizacija | Splošno: ločevanje informacij v izolirane enote, tako da razkritje ene enote ne ogrozi drugih. Načelo, znano iz obveščevalnih služb. Tukaj: vzporedne identitete DID v diktaturah — kompromitacija ene ne razkrije drugih.
Consistent Hash Ring | Hash ring | Algoritemski mehanizem za izbiro preveriteljev — položaj na obroču določa hash dokumenta DID znotraj socialnega grafa. Zagotavlja nedeterministično, a preverljivo izbiro.
DID | DID (Decentralizirana identiteta) | Digitalna identiteta, ki jo ustvarite in nadzorujete sami, brez centralne avtoritete. Kriptografsko podpisana z vašim zasebnim ključem — nihče je ne more preklicati ali ponarediti.
DID Document | Dokument DID | Javno dostopna podatkovna datoteka, ki opisuje vašo identiteto DID — vsebuje javne ključe, omrežne naslove in metapodatke. Uporablja se za preverjanje vaše identitete v omrežju.
Due Diligence | Due diligence | Splošno: poglobljeno preverjanje nasprotne stranke pred vstopom v poslovni ali pravni odnos — pregled njene zgodovine, financ, reputacije in tveganj. Tukaj: v reputacijskem omrežju poteka hitreje in bolj samodejno zahvaljujoč razpoložljivosti preverjenih evidenc.
Economic Neutrality Principle | Načelo ekonomske nevtralnosti | Pošteno vedenje v omrežju je ekonomsko blizu nič — stroški objave se povrnejo kot nagrade za preverjanje. Nepošteno vedenje je čista izguba.
Emergent | Emergentno | Spontano nastalo iz interakcij preprostejših delov, ne da bi ga kdo zasnoval ali usmerjal. Jata ptic leti v formaciji brez načrta — formacija se pojavi iz preprostih pravil, ki jim sledi vsak posameznik.
Emergent Social Contract | Emergentna družbena pogodba | Pravila vedenja, ki ne nastanejo od zgoraj (zakon), temveč od spodaj — iz ponavljajočih se interakcij in konsenza znotraj skupnosti.
ESR | Elektronski register porabe | Predlagan sistem za pregledno sledenje javnim izdatkom — vsak realiziran državni izdatek se uskladi z načrtovanim plačilom. Navdihnjen s češko EET, a obrnjen proti državi.

Hash
Hash (odtis)
Splošno: enosmerna matematična funkcija, ki iz kateregakoli vhoda izdela edinstven „prstni odtis” fiksne dolžine — kot prstni odtis dokumenta. Isti vhod vedno da isti izhod, a vhoda iz izhoda ni mogoče izpeljati. Tukaj: uporablja se za določitev položaja na hash ringu in za preverjanje celovitosti dokumenta.

Just-in-Time Funding | Pravočasno (just-in-time) financiranje | Državno financiranje, pogojeno s preglednostjo — denar steče šele, ko država sprejme ESR in uskladi svoje izdatke. Vzvod za prisilitev sodelovanja.

Meritocracy
Meritokracija
Splošno: sistem, kjer položaj določajo dejanske zasluge in dokazana sposobnost, ne formalni nazivi, poznanstva ali podedovane privilegije. Tukaj: reputacijsko omrežje naravno daje prednost tistim, ki dokazljivo prispevajo k skupnosti — njihov glas ima večjo težo zaradi zgodovine dosežkov, ne zaradi funkcije.

Onion Gateway | Onion gateway | Omrežni naslov identitete DID v onion omrežju. Ločen od dokumenta DID — spremeniti ga je mogoče brez izgube identitete (podobno kot spreminjanje naslova IP za domeno).
Onion Routing | Onion routing (Tor) | Komunikacijski protokol, ki zagotavlja necenzurljivost omrežja. Sporočila so šifrirana v plasteh — vsako vozlišče odlušči eno plast, a ne pozna celotne poti.

Oracle Problem
Problem oraklja
Splošno: kako zagotoviti, da podatki, ki vstopajo v digitalni sistem, zvesto ustrezajo temu, kar se je dejansko zgodilo v fizičnem svetu. Izraz izvira s področja blockchaina. Tukaj: obravnavan prek avtoritet, ki zastavijo svojo reputacijo kot jamstvo, da digitalna evidenca ustreza fizični resničnosti.

Phenomenological | Fenomenološki | Splošno: pristop, ki preučuje pojave, kakršni se kažejo v neposredni izkušnji, z opazovanjem, kaj iz njih sledi, brez vnaprej danih teorij. Tukaj: svoboda, družbena pogodba in vedenjske norme so opazovani pojavi — posledice tisočev mikrointerakcij med ljudmi, ne od zgoraj določena načela.
Policy | Policy (politika) | Splošno: nabor pravil ali načel, ki urejajo vedenje v danem kontekstu. Tukaj: vsak udeleženec omrežja DID objavi svojo politiko — kako se odziva na določeno vedenje drugih, katerim pravilom sledi in katere kazni ima za sorazmerne. Skupek politik tvori emergentno družbeno pogodbo.
Proxy | Proxy | Splošno: nadomestek ali posrednik — sistem ali entiteta, ki deluje v imenu druge. Tukaj uporabljeno v dveh kontekstih: (1) ESR kot proxy, ki javne izdatke usklajuje z načrtovanimi plačili; (2) opazovalci kot proxy med izdajateljem in preveriteljem v triku z opazovalcem.
Publisher | Izdajatelj | Udeleženec omrežja, ki ustvari in objavi evidenco (trditev o krivici, odpravi škode itd.). Nosi strošek objave.
Reputation-Based Social Network (RSN) | Reputacijsko omrežje | Decentralizirano družbeno omrežje, kjer si udeleženci izmenjujejo povratne informacije o vedenju v resničnem svetu. Ustvarjanje evidenc je drago, branje poceni.
Reputation Signal | Reputacijski signal | Posamezna evidenca v omrežju — pozitivna (odprava škode, izpolnitev obveznosti) ali negativna (krivica, kršitev pogodbe). Kumulativno signali tvorijo reputacijski profil.
Social Graph | Socialni graf | Omrežje vaših stikov in stikov vaših stikov. Algoritem išče preveritelje na nastavljivi globini (na primer 3 ravni). Brez globalnega blockchaina — omrežje naravno oblikuje skupnosti s prekrivanji.
Tax Allocation | Alokacija davkov | Mehanizem, s katerim davkoplačevalec odloči, kam gre del njegovih davkov. Razporedljivi odstotek raste iz leta v leto.
Track Record | Track record | Splošno: zgodovina preteklih rezultatov, uspehov in neuspehov osebe ali organizacije. Tukaj: vsota vseh preteklih interakcij dane identitete DID v omrežju — preverjene trditve, sprejete in zavrnjene evidence — iz katerih se izpelje njena reputacija.
Verifier | Preveritelj | Udeleženec, algoritemsko izbran za preverjanje in objavo evidence. Za resničnost informacij zastavi svoje dobro ime.