Personix — Bekompromisis pokytis

Necenzūruojamas ir nepaperkamas decentralizuotas reputacijos tinklas

Pavel Kudrna

Personix

2026-05-06

Creative Commons Attribution-ShareAlike 4.0 International (CC BY-SA 4.0). The Personix name and wordmark, the cover artwork, and the donation channels (QR codes, addresses) are reserved by the author and are not licensed under CC BY-SA.

Personix — Bekompromisis pokytis

Ar jautiesi galintis pasikliauti valstybe?

Aš atsisakau su tuo taikstytis, kai man, mano šeimai ar kam nors iš mano bendruomenės padaroma akivaizdi neteisybė (fizinė žala, sukčiavimas, nepagrįstas suvaržymas, …), o valstybė atsako: taip, tai neteisybė, bet nieko dėl to nedaryk, kitaip turėsi dar didesnę problemą su mumis. Tokia būklė yra liguista, o žmonės, kurie su ja taikstosi, yra bendrininkai.

Rezultatas yra abipusis susvetimėjimas, žaidimas bendruomene, žaidimas valstybingumu ir gilėjantis visuomenės irimas su rimtų konfliktų pažadu ateityje.

[picture]

AR IR TU TAI JAUTI?

Ar valstybė spėja su technologinių ir socialinių pokyčių tempu, ar verčiau užplumpina uždraudimą?

Galėčiau apsimesti, kad stagnaciją, nekompetenciją ir korupciją laikysiu deklaruotu teisinės valstybės ir tradicijos stabilumu, bet nebenoriu. Meluočiau sau ir meluočiau tau.

Ar jauti valdininkų ir išrinktų atstovų pranašumo laikyseną, kai išdrįsti sukritikuoti ką nors, už ką pats mokate?

Aš atsisakau laikyti žmones visuomenėje nevertais formuoti visuomenei bendras taisykles vien todėl, kad jie nepasižymi tais minkštaisiais įgūdžiais, kurie šiandien yra vienintelė pakankama sąlyga tapti išrinktu atstovu valstybės kodifikuotose institucijose. Aš tikiu, kad didžioji dauguma sugeba pasirūpinti savimi, savo artimaisiais ir savo bendruomene — ir kad tame jie mato dalį savo gyvenimo filosofijos. Dauguma žmonių, kuriuos aplink save pažinau, yra būtent tokie.

Bet sutikau ir tikrų niekšų, kurie buvo niekšai kaip tik todėl, kad mokėjo žaisti šį žaidimą — žaidimą, kuriame bendruomenei neleidžiama duoti jiems grįžtamojo ryšio, kuriame valstybė juos saugo, kad niekas nedrumstų tvarkos, keliančios grėsmę pačiai valstybės esmei: užtikrinti lengvą gyvenimą tiems, kurie yra viršutiniuose valdžios hierarchijos ir jos institucijų hierarchijos aukštuose. Feodalizmą pakeitė populistų ir elitistų valdžia.

Ar mėgsti, kai kiti tau nurodo, kaip gyventi savo gyvenimą?

Aš nepriimu esamos padėties kaip tobulos, galutinės duotybės. Turiu būti atsakingas už tai, kaip elgiuosi, tačiau jautriai reaguoju, kai kas nors man nurodo, kokias teisingas vertybes turėčiau puoselėti. O tu?

Apie ką ši knyga?

Įsivaizduok reputacijos socialinį tinklą, kuriame kiekvienas norintis gali susikurti savo raktus (susikurti savo tapatybę), būti pakviestas savo bendruomenės narių arba leistis į jį pats. Kuri savo reputaciją ir naudojiesi naudingais reputacijos duomenimis apie kitus, kai to prireikia. Ieškai savo bendruomenės paramos, kai įvyksta neteisybė — išdėstai savo atvejį ir pateiki tai, ką turi šiuo klausimu, o bendruomenė peržiūri, sprendžia pagal aktualumą, ar perduoti tai kitiems, ir kaip nubausti nusižengusįjį.

Visa ši trumpa knyga yra apie tai, kas turi būti po gaubtu, kad iš išorės tai veiktų taip paprastai. Jei ištversi iki galo, pažadu tau, kad pasaulis, kuris dabar daugeliu atžvilgių gali atrodyti sudėtingas ir sunkiai suprantamas, atsivers kaip suprantamesnis ir aiškesnis. Pamatysi, kad daug blogų dalykų galima sutvarkyti taip, kad jie nebeatsipirktų taip neteisingai blogiems veikėjams. Ir tai nėra įrankis, prie kurio turėtum būti prilipęs internete visą laiką — pakanka jį pasitelkti tada, kai jauti, kad reikia.

Toliau pažadu tau, kad čia aprašyta santvarka pasirodys artimesnė tikroms žmonių paskatoms ir kad jai nereikia jų perkurti kokio nors -izmo vardan.

Ir galiausiai parodysime, kaip valdyti nerevoliucinį perėjimą prie tokios būklės, kurioje bendruomenės vėl tampa visiškai veikiančiais socialiniais vienetais ir nebeturi vien apsimetinėti.

[!note] Techninis straipsnis Ši knyga yra aiškinamasis palydovas prie originalaus techninio straipsnio „Decentralizuotas reputacijos tinklas: savanoriško ir nepaperkamo visuomenės organizavimo karkasas“ (Pavel Kudrna, 2026). Jei tave domina formalus architektūros aprašymas, tikrintojų atrankos algoritmas ir ekonominių mechanizmų pagrindimas, rekomenduoju pradėti nuo jo.

[!important] Skyriai remiasi vienas kitu Knyga parašyta kaip nepertraukiamas argumentas — kiekvienas skyrius remiasi ankstesniu. Viename skyriuje įvestos sąvokos naudojamos vėlesnėse dalyse, taip pat išnašose. Nerekomenduoju skaityti ne iš eilės.

[!note] Kam skirta ši knyga? Nepaisant vizualiai draugiško formato, pagrindinė tikslinė auditorija yra labiau specializuotas skaitytojas, besidomintis galimų žmonių visuomenės socialinių-ekonominių-politinių santvarkų principais. Kad pasiekčiau tašką, kuriame galėčiau visą temą prieinamai paaiškinti plačiausiajai visuomenei, dar reikia ilgo kelio kuriant pilną komunikacijos strategiją.

Priimu pasiūlymus, kaip padaryti šį darbelį ar bet kurį tolesnį pataisytą leidimą suprantamesnį.

[picture]

APIE KĄ ŠI KNYGA

Įspėjimas

Aš nežinau, kas tu esi, kiek tau metų ir kiek sulaužytų pažadų per gyvenimą teko iškęsti. Aš baigiau juos čia dalyti. Vietoj to noriu tave įspėti, kad vienintelis to, ką čia sužinosi, rezultatas gali būti suvokimas, jog tikriausiai nėra kelio, kuriame kas nors kitas už tave sutvarkytų šiandienos netvarką. Aš tik aprašau karkasą / įrankį, kuris galėtų padaryti tą tvarkymą paprastesnį ir skaidresnį. Juo remdamasis mėginsiu parengti socialinį eksperimentą / simuliaciją, ištaisyti galimus trūkumus arba visai palaidoti idėją, jei paaiškės, kad ji turi esminių projektavimo įtrūkių.

Prašymas

Būčiau labai dėkingas, jei net baigęs šią knygą išlaikytum atvirą protą idėjai ir sektum, kur ji krypsta ir kaip laikosi po dalykiškos kritikos. Dar labiau vertinčiau tavo vėlesnį įsitraukimą — mėginimą sulaužyti siūlomus pusiausvyros principus savo paties idėjomis ir taip geriau patikrinti, kiek sistema pasirengusi realiam žmonių elgesiui.

Be tavęs ir tavo įsitraukimo idėja lieka teorija stalčiuje. Be tavęs ir tavo indėlio bei finansinių aukų negalėsime pastūmėti projekto link realaus socialinio eksperimento, taigi ir link realaus pasirengimo. Be tavęs ir tavo dalykiškos kritikos stagnuosime ten, kur esame dabar, arba leisimės būti prarytais centristų šventojo gralio — absoliutaus, negrįžtamo totalitarizmo. Nuo mūsų priklauso, kurį kelią pasirinksime ar prasėdėsime.

Iššūkis

Mes tikrai nededame lengvos naštos ant tavo pečių. Tu jau neši eikvūniškai valdomos visuomenės kaštus per okultistinius-užkalbėjimų vadovus, tvirtinančius, kad visuomenę geriausia valdyti centralizuotai — o aš turiu įžūlumo prašyti tavęs dar daugiau ir eiti prieš šias tendencijas. Suvokiu, kad turėsime atlaikyti didžiausios istorijoje piramidinės schemos — einamųjų pajamų (pay-as-you-go) pensijų sistemos — griūtį, neleisdami kelioms kartoms badauti.

[picture]

AR TURI DRĄSOS?

Vis dėlto prašau tavęs: pagaliau perduokime savo vaikams geresnį pasaulį ir palikime palikimą, kad įvykdėme tą pokytį. Ekonomikos augimo atpalaidavimas galėtų būti dalinis sprendimas horizonte iškilusiai keblei. Tuomet galėsime savo palikuonims pasakyti, kad tai buvo velniškas nuotykis ir jis nebuvo veltui.

[!danger] Problema Tik laisvė, subalansuota tiesiogine atsakomybe, gali iš tiesų atrišti milžinišką potencialą, kokio pasaulis dar nematė.

[picture]

UŽEIK VIDUN

Esminės pokyčio prielaidos

Pamatinė prielaida pokyčiui į gera yra ta, kad pavaldinys tampa viršininku — arba bent lygiaverčiu partneriu. Tai reiškia perimti kritiškiausias sritis, kurios apibrėžia viršenybės ir pavaldumo santykį. Šios sritys remiasi priklausymo bendruomenėms, kurios sudaro valstybės piliečius, įrodymais. Tai informacija ir jos patikrinamumas per autoritetą, turintį reikšmingą reputaciją tose bendruomenėse.

Kad įveikčiau esamą sistemą, priėjau prie penkių prielaidų, kurias paskui paaiškinu taip, kaip pats jas suprantu. Šias prielaidas galime įsivaizduoti kaip ramsčius, laikančius likusioje knygos dalyje aprašytos sistemos konstrukciją. Ramsčius iš pradžių pasirinkau pagal savo paties nuovoką ir, samprotaudamas su jais, palaipsniui išsigrynindavau, kaip suprantu kiekvieną jų, iki toliau pateiktos formos.

Pereikime šiuos penkis ramsčius po vieną.

[picture]

PENKIOS POKYČIO PRIELAIDOS

[!important] Savanoriškumas

Mūsų atveju savanoriškumas reiškia, kad manęs niekas neverčia dalyvauti valdant decentralizuotą reputacijos tinklą. Tačiau negaliu reikalauti teigiamai suformuluotos teisės, kad tinklas nekauptų informacijos apie mane — ar informacija apie mane pateks į reputacijos tinklą, priklauso tik nuo manęs, mano elgesio, mano veiksmų ir mano atsakomybės.

[picture]

1 PRIELAIDA: SAVANORIŠKUMAS

[!important] Organizacija Pavienis asmuo negali sulaužyti sistemos, todėl valstybė kontroliuoja žmonių susivienijimą kaip būdą užkirsti kelią veiklai, galinčiai grėsti jos struktūrai ir veikimui. Nesvarbu, ar žmonės organizuojasi už, ar prieš. Per organizaciją įmanoma sušvelninti pavyzdinių bausmių smūgį, kai kas nors išdrįsta keisti valstybę prieš jos valią.

Nesikelkime bendrų tikslų, bet dalį kelio galime nueiti kartu. Natūraliausia forma yra susivienijimas bendruomenėse — tačiau jos turi turėti visus reikalingus įrankius, kad neliktų vien apsimetinėjimu bendruomenėmis.

[picture]

2 PRIELAIDA: ORGANIZACIJA

[!important] Atsparumas Pasirinktas kelias link valstybės keitimo — ar link perėjimo prie jos įpėdinio — neturi priklausyti nuo valstybės leidimo. Įrankiai ir jų naudojimo būdai turi būti kiek įmanoma necenzūruojami. Paprastai kalbant, jų cenzūravimo kaina turi būti astronominė. Be to visos pastangos yra tik laiko ir gyvybinės energijos deginimas.

[picture]

3 PRIELAIDA: ATSPARUMAS

[!important] Konsensusas Siūlomas sprendimas savo prigimtimi turi turėti tiek konsensuso derėjimosi mechanizmą, tiek represinį komponentą tiems atvejams, kai konsensusas pažeidžiamas. Tai neturi būti savanoriškas laimi-laimi susitarimas. Pakanka, jei aplinkybės ir socialinis spaudimas užtikrina kompromisą bendruomenės viduje ir tarp bendruomenių.

[picture]

4 PRIELAIDA: KONSENSUSAS

[!important] Nepaperkamumas Necenzūruojamumas gina sistemą iš išorės. Bet žmonių tinklas gali supūti ir iš vidaus — autoritetas perimamas, deklaruota taisyklė tyliai apleidžiama, dalyviai tyliai papirkami. Necenzūruojamumas būtų tuščia pergalė, jei žmones viduje būtų galima papirkti be pasekmių.

Nepaperkamumas nėra vienos gudrios gudrybės rezultatas. Jis kyla iš kelių siūlomo dizaino principų, veikiančių išvien — spaudimas prieš korupciją paskirstytas po visą architektūrą, o atskiros dalys viena kitą sustiprina. Kaip tiksliai tai pasiekiama, parodysime palaipsniui — įrankio aprašyme, patikroje ir skyriuje apie bausmę. Pabaigoje apibendrinsime viską, kas buvo sudėliota.

Nepaperkamumas yra kartu ir dizaino prielaida, ir emergentinė rezultato savybė. Tai antroji gynybinė linija — atgręžta į vidų — ir be jos Atsparumas tėra pusė skydo.

[picture]

5 PRIELAIDA: NEPAPERKAMUMAS

Reputacija grįstas socialinis tinklas

Kad įvyktų pokytis, mums reikia kruopščiai suprojektuoto įrankio. Pirmiausia jį trumpai apibrėšime, o vėlesniuose skyriuose kiekvieną dalį panagrinėsime išsamiau ir pridėsime daugiau. Įsivaizduok necenzūruojamą, globalų, decentralizuotą socialinį tinklą, kuriame galėtum saugiai susikurti ir valdyti savo tarpininkaujančią tapatybę — vadinamąją decentralizuotą tapatybę (DID). DID yra skaitmeninė tapatybė, kurią susikuri ir valdai pats, nepriklausydamas nuo jokio centrinio autoriteto. Niekas negali jos atimti ar suklastoti, nes ji kriptografiškai pasirašyta tavo privačiuoju raktu (arba raktais, per multisig).

[!note] Pastaba Viena iš pasekmių — tokia tapatybė palaipsniui galėtų pakeisti valstybės išduodamus tapatybės dokumentus. Bet apie tai daugiau skyriuje apie perėjimą.

[picture]

TAVO TAPATYBĖ, TAVO RAKTAI, TAVO TAISYKLĖS

Tokiame tinkle per savo tapatybę galėtum pranešti, kad kas nors padarė tau žalą (o vėliau, galbūt, kad ją atlygino ar buvo priverstas atlyginti). Kad šis grįžtamasis ryšys — nukreiptas į žalos sukėlėją — turėtų vertę kaip aktualus šaltinis, informacijos įvedimas į tinklą turi kainuoti laiką, energiją ir pinigus — o be to, kitiems turi būti pateiktas patikrinamas įrodymas, kad tai nėra tuščios plepalos.

Informacijos skaitymas būtų lengvas ir palyginti pigus, o atskiro įrašo sukūrimas — brangus ir reiklus. Rašymas vyktų pagal aiškų protokolą, kuriame skaičiavimas pagal pasirinktą algoritmą griežtai nustato, kurio DID prašyti pateiktos informacijos patikros ir kaip veikti toliau, kad pasirinktas dalyvis apdorotų informaciją tavo vardu, ją paskelbtų ir taptų jos tikrintoju.

[!note] Algoritmas prieš radikalizmą Algoritminė tikrintojų atranka užtikrina, kad neradikalūs informacijos skelbėjai laikui bėgant išlaikys beveik neutralią pusiausvyrą tarp paskelbtos informacijos kaštų ir atlygio už patikrą.

[picture]

SKELBIMAS KAINUOJA LAIKĄ, ENERGIJĄ IR PINIGUS

Pažiūrėkime, kaip algoritmas atrenka tikrintoją.

[!note] Algoritmas Algoritminė atranka nedeterministiškai parenka skirtingą tikrintoją (arba galimų tikrintojų aibę) skirtingiems informacijos vienetams. Viso DID dokumento hash’as (vienakryptė matematinė funkcija, iš bet kokio įvesties duomens sukurianti unikalų „atspaudą“ — tarsi dokumento pirštų atspaudą) nustato poziciją nuosekliame hash žiede ir parenka tikrintojų kandidatus.

verifier_DID = hash(DID_document)

Paprastai tariant: algoritmas paima visą tavo DID dokumentą, apskaičiuoja iš jo atspaudą, ir tas atspaudas nustato tavo tikrintoją.

[picture]

KAIP ALGORITMAS ATRENKA TAVO TIKRINTOJĄ

Su pirmuoju tikrintoju, kurį algoritmas parenka, tau kaip skelbėjui gali ir nepavykti — tavo reputacija ar deklaruotos nuostatos gali neatitikti jo reikalavimų. Algoritmiškai tęstum kito paiešką atlikdamas dar vieną rekursyvią iteraciją, kuri priskiria tau tolesnį tikrintoją. Su kiekvienu žingsniu „atstumas“ iki tikslinio tikrintojo auga, o kartu auga ir lydintys metaduomenys, kuriuos reikia paskelbti. Duomenims augant, kaštai natūraliai kyla (ne tik dėl pradinio teiginio dydžio, bet ir dėl metaduomenų, kaupiančių su kiekvienu atmetimu). Patikima informacija praeina kur kas lengviau nei beprasmiškos užgaidos. Kiekvienas žmogus pats sprendžia, kokią kainą pasirengęs pakelti ir kiek jam svarbus įrašas — radikalizmas garantuotai brangs.

[picture]

KAIP TIKRINTOJAS ATSAKO

Kad ir ką tikrintojas nuspręstų atsakydamas į tavo patikros užklausą, kamuolys grįžta į skelbėjo pusę: jis gali priimti tikrintojo pasiūlymą dėl patikros paslaugų, įtraukti atsakymą į chronologiją ir bandyti dar kartą (brangiau) arba pasitraukti ir nuryti prarastus kaštus.

[picture]

IŠDAVĖJO PASIRINKIMAS

Kad savo informacijai suteiktum didesnį svorį ir geresnę priėmimo pas tikrintojus galimybę, tu — kaip skelbėjas, suinteresuotas skelbiama informacija — galėtum pasinaudoti patikimo autoriteto paslaugomis. Autoritetas arba atmeta pateiktą informaciją, arba ją priima ir stato ant jos savo gerą vardą (reputaciją). Autoritetas paprastai prašo realaus pasaulio įrodymų, juos patikrina ir suklasifikuoja. Rezultatas yra jo atlikto duotojo atvejo vertinimo duotuoju metu protokolas. Įsivaizduok autoritetą kaip tam tikros rūšies paslaugos specialistą tiek realiame, tiek skaitmeniniame pasaulyje — pavyzdžiui, tyrėją, auditorių, draudiką, tam tikros klasės prekių tiekėją (iš esmės bet kurį ekonominį veikėją rinkoje).

[picture]

KAIP TINKLE ATSIRANDA ĮRAŠAS

Iki to laiko, kai bandysi paskelbti informaciją tinkle, jis greičiausiai jau turės informacijos apie savo veikėjus — tai reputacijos signalai. Susigaudyti, kaip skaityti reputacijos signalus — ką jie tau reiškia skirtingose situacijose ir kokią riziką neša — gali būti nelengva. Kiekvienas dalyvis per savo DID gali į reputacijos įrašus žiūrėti kitaip, priklausomai nuo situacijos, kurią sprendžia dėl kitos šalies. Ar kita šalis yra patikimas mokėtojas, ar man verslo sandoriui reikia reikalauti pinigų iš anksto? Ar siūlomas produktas turi atsiliepimų apie paslėptą sukčiavimą ar defektus? Ar jie mėgina išsisukti nuo sutartinės atsakomybės, kai kas nors nutinka blogai? Kartais praverčia sudėtingesnis žvilgsnis į bendrą kitos šalies nuoseklumą — tai priklauso nuo to, kas prašo apžvalgos, nuostatų. Rinka galėtų pasiūlyti produktų ir paslaugų, kurie supaprastina, apdoroja ir paaiškina reputacijos skaitymą konkrečios situacijos kontekste. Šiam tikslui gali pasitarnauti ir įvairūs autoritetai bei jų siūlomos paslaugos.

[picture]

KAIP SKAITYTI REPUTACIJĄ

[!example] Pavyzdžiai Tipiška skelbėjus dominanti — ir kitiems vertinga — informacija susijusi su įvykiais, peržengiančiais įprastą tarpasmeninę komunikaciją realiame ar virtualiame pasaulyje.

Neigiami pavyzdžiai: - nusikalstamų veikų įrodymai (pvz., patikrinti patikimo tiriamojo organo) - netiesioginiai įrodymai (patys savaime silpni, bet statistiškai kaupiami) — pvz., pakartotinis buvimas šalia kelių vagysčių per trumpą laiką → vis dar sutapimas? - sutarties pažeidimas

Teigiami pavyzdžiai: - atlyginta žala (savanoriškai arba bendruomenei spaudžiant kaip bausmė) - autoriteto X pasiūlytos bausmės priėmimas ir atlikimas - autoritetas X tam tikru mastu atšaukė nusikaltėlio nuosavybės teisių pripažinimą

Kiekvienas pats sprendžia, kaip surinkti prieinamą informaciją apie kitą šalį ir įvertinti riziką pagal savo nuostatas.

[picture]

KĄ GALI ĮRAŠYTI TINKLE?

[!note] Ar informacija apie tave atsiras tinkle, priklauso išimtinai nuo tavo paties elgesio. Tau niekada nebūtina prisijungti prie tokio tinklo, tačiau informacija apie tave jame vis tiek gali atsirasti. Tai priklauso išimtinai nuo tavo veiksmų ir jų poveikio kitiems.

[picture]

BENDRUOMENĖ GALI JĮ ATVERTI UŽ TAVE

Tai, ką ką tik trumpai apibrėžiau, yra tai, kaip galėtų veikti decentralizuotos tapatybės (DID) įkvėptas socialinis tinklas. Pirminis DID koncepcijų tikslas yra stiprinti privatumą ir laisvę per principą prenumeruoti taisykles, kurių laikysiuosi ir pagal kurias gyvensiu — suteikiant vartotojams galimybę spręsti, kokią informaciją dalytis ir kokiomis sąlygomis.

Siūlau DID toliau sujungti į komunikacijos tinklą, kuriame jų turėtojai keičiasi grįžtamuoju ryšiu net už situacijų, kai kam nors kas nors nutiko ir bendruomenė ar asmuo turi sureaguoti, ribų. Toks prevencinis taisyklių, prie kurių prisirašėme, palyginimas — su galimybe apskaičiuoti ekonomines ir kitas abipusių nuokrypių nuo lūkesčių dėl to, kaip kita pusė turėtų veikti, pasekmes — galėtų būti laikomas paskata ieškoti konsensuso. Vietoj laisvės tokia sistema pabrėžtų savanorišką sprendimų priėmimą kartu su atsakomybe už elgesį realiame pasaulyje.

Pavienis asmuo negali sulaužyti sistemos vienas — grupė žmonių turi didesnę galimybę, o grupė žmonių su suderintu konsensusu ir paskatomis daugeliu klausimų traukti išvien turi dar didesnę galimybę atsispirti autoritariniams polinkiams. Organizacijos prielaida iš pirmojo skyriaus bus įvykdyta, kai bus patenkintos dvi sąlygos: DID reputacijos tinklas pakankamai reprezentatyviai aprėps bendruomenes, kad jo naudojimas nustotų būti egzotiškas. Ir tuo pat metu šis bendruomenės segmentas taps ekonomiškai reikšminga mažuma, galinčia atkakliai derėtis su likusia visuomene.

[!note] Savanoriškumas prieš laisvę Laisvė — teigiama prasme — būtų antrinis dviejų veiksnių balansavimo padarinys: savanoriškumo ir aplinkos spaudimo link atsakomybės.

[!note] DI era ir reputacijos vertė Dirbtinio intelekto eroje viskas, kas susiję su kognityviniu mąstymu, yra automatizuojama — ir tai gali nueiti dar toliau. Kas tuomet lieka žmogaus veikloje kaip konkurencinis pranašumas? Atsakymas sunkus, ir kažkas tikrai bus rasta, bet vieną dalyką galime pasakyti tvirtai: reputacija nulems. Patikrinama tavo elgesio, tavo įsipareigojimų ir jų vykdymo istorija — to DI už tave nesukurs.

[picture]

DI NEGALI SUKURTI TAVO REPUTACIJOS — TIK TU PATS GALI

[picture]

TIESOS EKONOMIKA

Kodėl tinklas necenzūruojamas

Iki šiol aprašėme, ką tinklas gali. Dabar sutelkime dėmesį į tai, kodėl jo negalima uždaryti ar cenzūruoti.

Tinklas greičiausiai bus pastatytas ant Tor tinklo ir onion maršrutizavimo principų (būdo maskuoti tinklo srautą naudojant Mixnet principus) — technologijos, kur komunikacija pereina kelis šifravimo sluoksnius ir joks vienas mazgas vienu metu nežino ir siuntėjo, ir gavėjo. Centrinė institucija negali pažvelgti tau per petį, nes nėra iš kur žiūrėti.

Gali su tuo kovoti, bet negali laimėti — nebent panardintum visą šalį į totalitarinį sekimą atskirų tinklo paketų ir žemo lygio veiksmų ant kiekvienos aparatinės įrangos, jungiančios prie interneto ir bendraujančios duotajame reputacijos tinkle, lygmenyje. Ir kaip tik toks yra pasirinkimas, su kuriuo susiduria centralizmas: arba priimti, kad piliečiai turi tau nepasiekiamą įrankį, arba užsikasti į tamsius ekonominės stagnacijos kampus totalitarinės kontrolės vardan.

Nesikurkime iliuzijų — net demokratiniai režimai to mėgins savo kovoje už centralizmą. Jie verčiau uždėtų žmonėms pančius, nei atiduotų valdžią.

[picture]

KAIP ONION MARŠRUTIZAVIMAS APSAUGO TAVO ŽINUTES

[picture]

VALSTYBĖS DILEMA|697

Atsakant į akivaizdžias abejones

Aprašyta sistema natūraliai kelia nemažai klausimų. Aptarkime dažniausius.

Priklausomybė nuo technologijos

Tikriausiai jau pastebėjai, kad, skirtingai nei modernioji valstybė — kuri su mumis jau kokius 150 metų — čia aprašytas reputacijos tinklo sprendimas smarkiai priklauso nuo globalaus/vietinio interneto technologijos. Sutrikimo atveju tokio tinklo veikimas atsiduria pavojuje.

Jei sutrikimas laikinas, nėra nei duomenų, nei teiginių tinkle nuoseklumo praradimo, o ir bendruomenėse pasiekti reputacijos balansai neturėtų būti sutrikdyti. Skirtingai nei panašūs mokėjimų tinklai, šis tinklas prielaidauja labai mažą procesų ir duomenų vienetų dažnį. Šiuo atžvilgiu decentralizuotas reputacijos tinklas nesiskiria nuo šiandienos valstybės, kuri irgi dabar smarkiai priklauso nuo technologijos ir pamiršo, kaip dirbti su popierinėmis kortelių kartotekomis (nors krizių planuose neturėtų kito pasirinkimo).

Evoliucinis valstybės įpėdinis reputacijos tinklo pavidalu gali, nuolatinio sutrikimo atveju (precedento neturinčio masto katastrofos atveju), atsitraukti prie primityvesnės centralizuotos sistemos — valstybės.

Technologija leidžia žmonijai pasiekti aukštesnes civilizacines valdymo formas ir neša mums naudos, bet ir rizikų.

Ar skelbdamas tinkle nemetu pinigų pro langą?

Teiginio paskelbimo reputacijos tinkle kaštai didele dalimi nėra prarasti. Skelbėjo į tinklą įdėtos žinutės naudingumas — informacija apie realias skriaudas, patikrintus patyrimus, aktualius įspėjimus — statistiškai grįžta ilgesniame laiko horizonte mokesčių už kieno nors kito teiginių iš bendruomenės patikrinimą pavidalu. Bendruomenė laimi, skelbėjas kuria reputaciją, o teisingos informacijos skelbimo kaštai taip priartėja prie grąžinamo užstato, iš kurio reikia atimti tik mažesnę faktinių tinklo priežiūros kaštų dalį. Priešingai, neteisingi ar nereikšmingi įrašai negrįžta — jų kaštai yra grynas nuostolis. Sąžiningumas todėl yra ne tik moralinis pasirinkimas, bet ir ekonomiškai racionali strategija.

Atėmus tinklo priežiūros kaštus, šį principą būtų galima pavadinti ekonominio neutralumo principu — nepralaimiu, kai esu su bendruomene, pralaimiu, kai esu prieš ją.

Bendruomenė taip pat turi solidarumo kanalus savo narių sąžiningam požiūriui įvertinti. Bet nesikurkime iliuzijų: raginimai solidarumui dažniausiai kyla iš bendruomenės socialinio spaudimo, tad tai gali būti ne solidarumas savanoriška to žodžio prasme.

O jei kas nors susikuria kelias tapatybes?

Žmogus gali lygiagrečiai valdyti kelias DID tapatybes. Vis dėlto kiekvienos tapatybės reputacijos kūrimas reikalauja atskirų pastangų — laiko, energijos, pinigų.

Jokių trumpesnių kelių: kiekviena tapatybė turi kaupti savo pasiekimų istoriją¹ per faktinę veiklą. Lygiagrečių tapatybių išlaikymas todėl yra sąmoningai brangus.

Laisvose visuomenėse kaštai atgraso nuo piktnaudžiavimo.

Diktatūrose tačiau lygiagrečios tapatybės tampa išgyvenimo įrankiu: jos leidžia organizuoti pogrindinius tinklus, saugiau naršyti juodojoje rinkoje ir vykdyti kompartmentalizuotą² pasipriešinimą, kur vienos tapatybės kompromitavimas neatskleidžia kitų — o žlugus režimui jos leidžia sklandžiai grįžti į viešąjį gyvenimą ir ten sukauptą reputaciją, ir netgi sulieti anksčiau oficialią ir slaptą DID į vieną jungtinį įrašų rinkinį per teiginį.

[picture]

O JEI KAS NORS SUSIKURIA KELIAS TAPATYBES?

[!note] Suvokimas išverstas išvirkščiai Skirtingai nei valstybė, decentralizuota tapatybe grįsto reputacijos tinklo principas apverčia suvokiamo prioriteto paradigmą:

Svarbu yra reputacija — t. y. praeitis, naudojama sąveikos su kita šalimi rizikai įvertinti — o asmens duomenys, tokie kaip vardai, adresai ir pan., gali būti mandagumo duomenų mainų reikalas

Tuo tarpu valstybė pirmiausia reikalauja asmens duomenų, kaupia reputacinius duomenis ir leidžia bendruomenei matyti tik tai, kas jai patogu

Ar turtingas žmogus negali tiesiog „nusipirkti“ daugiau tapatybių (ar sukurti virtualių bendruomenių)?

Galimybė kurti lygiagrečias decentralizuotas tapatybes iš pirmo žvilgsnio atrodo kaip nesąžiningas didesnius ekonominius išteklius turinčių žmonių pranašumas prieš turinčius mažiau. Vis dėlto reikia pabrėžti, kad, skirtingai nei centralizuotoje sistemoje, kur pakanka papirkti kelis valdžios piramidės taškus, kad tam tikri nusižengimai išnyktų, decentralizuotoje sistemoje tektų papirkti visą bendruomenę.

Pakaitinės decentralizuotos tapatybės galėtų šiam tikslui pasitarnauti, bet jų reputacija turi būti kuriama laikui bėgant per realią sąveiką su faktiniais kitais bendruomenės nariais — jos negalima tiesiog nusipirkti, nes tinklas padaro patikrinamą, kaip duotoji tapatybė laikosi.

Be to, rinkoje gali egzistuoti (ir greičiausiai egzistuos) paslaugos, kurios, veikdamos kaip autoritetas, siūlo tyrimus, pateikiančius įrodymus, kad kelios decentralizuotos tapatybės iš tikrųjų yra tas pats žmogus. Vienas į reputacijos tinklą įvestas įrašas tokiu būdu už kaštų dalį gali panaikinti visą laiko, energijos ir pinigų investiciją, išleistą lygiagrečioms tapatybėms kurti.

Ekonomiškai todėl apsimoka bendruomenės neapgaudinėti — o prireikus išnagrinėti savo veiksmus ir siekti atitaisymo, kad reputacija grįžtų į priimtiną lygį ir jos nešėjas ekonomiškai ar kitaip nenukentėtų nuo bendruomenės rūstybės.

Ekonomiškai galinga tapatybė, praradusi reputaciją savo bendruomenėje, gali mėginti pabėgti nuo bendruomenės rūstybės per užkulisinius sandorius su tikslinėmis tapatybėmis — bet tos tuomet irgi rizikuoja prarasti savo pačių reputaciją.

Vis dar lieka pabėgimas į kitą bendruomenę su nauja tapatybe — bet tai reiškia palikti visus pasiekimus ir kažkur pradėti nuo nulio su nuline reputacija. Kartais tai gali būti suprantamas kelias ir vienintelė išeitis.

[picture]

NEGALI PAPIRKTI VISOS BENDRUOMENĖS

[!note] Pastaba Panašiai bendruomenės susidorotų su ataka, kai kas nors skiria išteklius virtualiai tapatybei kurti: tokiai tapatybei rizikinga leistis į sąveiką su kita bendruomene be patikros — tai yra nekritiškai priimti informaciją apie kitos bendruomenės tapatybes. Reputacijos visada kuriamos bendruomenės viduje, o ne globaliai.

O kaip su „veltėdžiais“, kurie tik nori skaityti ir nieko neduoti bendruomenei?

Prieiga prie informacijos nėra neribota nuo pirmos decentralizuotos tapatybės sukūrimo dienos. Nauji dalyviai — tie, kurie dar nesukūrė reputacijos per faktinę veiklą — susiduria su laipsniškais apribojimais: mažiau informacijos, ilgesni laukimo laikai, didesni užklausų kaštai. Tinklas apdovanoja dalyvavimą, o ne pasyvų vartojimą ir savavališką duomenų rinkimą.

Decentralizuota tapatybė taip pat rizikuoja savo reputacija, kai už atlygį paskolina savo reputaciją kitam žmogui (kuris net gali būti ne DID reputacijos tinkle). Čia galioja tas pats principas: tokia bendruomenės išdavystė (privatumo pažeidimas) gali atsispindėti išdaviko reputacijoje, o veiksmo negalima ištrinti per užkulisinį sandorį taip, kaip tai veikia centralizuotoje sistemoje. Jam tenka skaitytis su bendruomenės rūstybe, įskaitant pasiekimų praradimą — nes bendruomenė jo akyse yra, pavyzdžiui, kilnojamojo ir nekilnojamojo turto nuosavybės privilegijos garantas.

[!note] Inkaras į realų pasaulį Vertinant riziką, rizikingesnis subjektas natūraliai yra tas, kuris nesinaudoja duotosios bendruomenės pripažįstama nuosavybės privilegija — jis savo reikaluose turi mažiau ką prarasti (skaitmeninį turtą lengviau perkelti).

Tai gali atrodyti kaip smulkmena, bet turi didelių pasekmių. Norint, kad bendruomenė turėtų svertą prieš savo narius, prielaidaujama nuosavybė kaip privilegija — laisviausiose visuomenėse beveik neliečiama, tačiau vis tiek ne teisė ir ne pamatinis principas, o privilegija, kuri kraštutiniais atvejais gali būti atšaukta (galiu įsivaizduoti, pavyzdžiui, atsisakymą tarnauti ginant bendruomenę ginkluotame konflikte).

Tai taip pat pasąmoningai atsako, kaip bendruomenė elgsis su savo nariais ir kokią paskatą narys turi kovoti už bendruomenę — kad išlaikytų savo privilegijas. Žmogus gali suklupti savo atsakomybėje bendruomenei, bet morališkai negali tikėtis atlaidumo, kai kalbama apie sunkiai iškovotų privilegijų išlaikymą.

[picture]

TINKLAS APDOVANOJA DALYVAVIMĄ

Finansinis neutralumas

Skaitydamas tokius žodžius kaip decentralizuotas, necenzūruojamas, nepaperkamas, nejučia susiesi juos su geriausiai žinomomis kriptovaliutomis — Bitcoin, Monero ir, tarkim, Kaspa — kurias galima šiais terminais apibūdinti. Intuicija čia tačiau klaidina: mokesčiai už autoritetų paslaugas, už patikrą ir skelbimą ir taip toliau gali būti atsiskaitomi bet kuria valiuta ar pinigais. Prijungtiems socialinio tinklo DID tinkle dalyviams (tai yra tavo bendruomenei) ir jos aplinkai svarbu reputacija paremtas patvirtinimas, kad mokėjimas buvo atliktas. Teiginio paskelbimas individualiai turi turėti pagrįstą, patikrinamą kaštą, kad veikėjas negalėtų skelbti kiek nori ir kokių nori teiginių neišeikvodamas energijos, pinigų ir laiko — labai nepageidautinos padėties, atitinkančios elito privilegiją šiandieninėse korupcijos apraizgytose valstybės sistemose.

Šiuo atžvilgiu minėtos kriptovaliutos turi mažą pranašumą tuo, kad jų tinklai veikia kaip patikimi autoritetai patvirtinti, kad duotasis mokėjimas įvyko, mažo privatumo praradimo ir kai kurių savo adresų atskleidimo kaina.

Pasiekimų istorija (track record) — bendrai: asmens ar organizacijos praeities rezultatų, sėkmių ir nesėkmių istorija. Čia: visų duotosios DID tapatybės praeities sąveikų tinkle suma — patikrinti teiginiai, priimti ir atmesti įrašai — iš kurių kildinama jos reputacija.

Kompartmentalizacija (iš angl. compartment) reiškia informacijos atskyrimą į izoliuotus vienetus taip, kad vieno vieneto atskleidimas nepakenktų kitiems. Iš žvalgybos tarnybų žinomas principas: agentas žino tik savo operacijos dalį, tad net spaudžiamas negali atskleisti visumos.

Savanoriškumas, atsakomybė ir laisvė

Savanoriškumas yra individualus: aš pats sprendžiu už save. Atsakomybė kyla, kai mano sprendimas paveikia kitus — įsijungia grįžtamasis ryšys. Laisvė nėra nei dovana, nei teisė — tai fenomenologinis¹ tūkstančių dvišalių sąveikų tarp savanoriškumo ir spaudimo link atsakomybės rezultatas, suvidurkintas per visą visuomenę. Tinklas nediktuoja šio vidurkio — jis susiformuoja² iš tikrintojų kainos signalų ir iš iš anksto paskelbtų patikros politikų, kurias bendruomenės nariai nusistato patys.

Kokį laisvės pomėgį bendruomenės viduje turi asmuo, priklauso nuo jo pojūčio, kiek jis pats pasirengęs nuryti to, ką užkrauna kitiems. Su savaime suprantamais ir visiems naudingais dalykais nėra jokios moralinės dilemos — žmogžudystė yra bloga. Toliau yra atvejai, kai pasirinkimai pasislenka į leidžiamų privilegijų poziciją: įrodyk savo įgūdžius, ir mes išleisime tave į kelią, tad bus mažesnė tikimybė, kad mus užmuši. Ir galiausiai yra reikalai, kur individas sako — man tai neapsimoka, aš neuždrausiu kaimynui deginti lapų, kai pats tą darau, arba todėl, kad darau ką nors kita, kas riboja jo patogumą, ir jis savo ruožtu galėtų norėti tą man uždrausti. Jei istoriškai brėžėme laisvės ribą ten, kur prasideda kito laisvė, tai decentralizuota tapatybe grįstas reputacijos socialinis tinklas tai įvykdo geriau nei centralizuota atstovaujamoji demokratija — kur, pavyzdžiui, privilegijuotas išrinktų atstovų sluoksnis mėgina išsivaduoti nuo asmeninės komunikacijos sekimo, tačiau nedvejodamas jį užkrauna savo rinkėjams, naudodamas visokius užkulisinius pretekstus ir manipuliacijas.

[picture]

SAVANORIŠKUMAS → ATSAKOMYBĖ → LAISVĖ

Fenomenologinis (iš gr. phainómenon — tai, kas pasirodo) — bendrai: požiūris, tiriantis reiškinius tokius, kokie jie pasirodo tiesioginėje patirtyje, stebint, kas iš jų išplaukia, be iš anksto duotų aiškinamųjų teorijų apie po jais esantį mikropasaulį. Čia: laisvė nėra abstraktus, iš viršaus apibrėžtas principas, o stebimas reiškinys — tūkstančių mikrosąveikų tarp žmonių padarinys, susiformuojantis iš to, kaip mes iš tiesų elgiamės vieni su kitais.

Emergentinis (iš lot. emergere — iškilti) reiškia „spontaniškai kylantis iš paprastesnių dalių sąveikų be to, kad kas nors jį projektuotų ar valdytų“. Paukščių pulkas skrenda rikiuote, nors nė vienas paukštis neturi rikiuotės plano — rikiuotė susiformuoja iš kiekvieno individualių paprastų taisyklių. Panašiai reputacijos tinkle niekas neprojektuoja visumos elgesio taisyklių — jos susiformuoja iš tūkstančių individualių sprendimų.

Laisvės ir totalitarizmo jungiklis (ir delegavimas)

Paprastas mechanizmas DID tinkle gali pastumti visą sistemą link didesnės laisvės arba didesnės kontrolės: įrašų, kuriuos DID gali paskelbti per laiko tarpą, skaičius. Kai įrašų lieka mažai, kiekvienas turi svorio — tai laisvė. Kai įrašų gausu ir jie apima smulkmenas, tai totalitarizmas. Kryptį renkiesi su kiekvienu paskelbtu įrašu. Pats tinklas nėra nei laisvas, nei totalitarinis — tai neutrali infrastruktūra. Kuo jis tampa, nulemia tai, kaip žmonės jį naudoja.

Savo paties patikros politikoje prasminga bendrinei DID mano socialiniame tinkle — bendruomenių viduje — nusistatyti maksimalų teiginių (bet kokio patikrinamo teiginio apskritai; čia: į reputacijos tinklą paskelbto įrašo) skaičių, kurį skelbėjas gali išleisti per laikotarpį, kad į jį atsižvelgčiau ir laikyčiau jo patikros užklausas aktualiomis.

Galvoje laikau intuityvų skaičių — vienetus per metus. Toks cenzūrinis požiūris gali atrodyti gana izoliacionistinis. Bet galiu teisėtai pastatyti prašytoją prieš pasirinkimą: išsirinkti vieną iš jau išleistų savo įrašų ir paprašyti tikrintojo jį atšaukti, tai yra pripažinti negaliojančiu — o tai gana agresyvus reikalavimas situacijoje, kai prašytojas sutapimu iš tiesų tapo kelių nepriklausomų skriaudų auka, ir aš tuo tikrai prisidėčiau prie jo susvetimėjimo su bendruomene pojūčio.

[picture]

LAISVĖS IR TOTALITARIZMO JUNGIKLIS

Efektyvesnė galimybė todėl atrodo gebėjimas dalį savo teisių skelbti informaciją į reputacijos tinklą deleguoti bendruomenės ar autoriteto naudai, kuris tuomet — solidariai, pagal savo vidines taisykles — sprendžia, kaip jas paskirstyti. Grupė turi gebėti pasirūpinti tais, kuriuos laiko nuskriaustaisiais. Bendruomenės narys turi teisę bet kada, kol deleguota teisė nepanaudota, savo delegavimą atšaukti.

[picture]

TEISĖS SKELBTI DELEGAVIMAS

[!note] Laisvė prieš totalitarizmą Visuomenė, kuri prižiūri ir riboja paskelbtų įrašų apimtį, bus laisvesnė; visuomenė su įrašų pertekliumi links į totalitarizmą. Galima įsivaizduoti teisės skelbti įrašus delegavimą kam nors kitam.

[!note] Kultūrinis prisitaikymas Žmonės apskritai mėgsta matyti vieni kitiems į lėkštes. Civilizacijose skiriamės istorine patirtimi ir gyventojų tankiu — taigi ir tuo, kiek norime matyti vieni kitiems į lėkštes civilizacijose ir bendruomenėse. Azijos valstybės linksta į griežtesnį požiūrį į laisvę visuomenėje; europinės ir amerikinės tam tikrais aspektais — į laisvesnį. Kad ir kokia netiksli būtų ši paralelė, decentralizuoto reputacijos socialinio tinklo kontekste galima sakyti, kad atskirų bendruomenių nustatymai nediskriminuoja, ir kiekviena bendruomenė gali konfigūruoti komunikaciją savo viduje taip, kaip mano esant tinkama.

Nepaisant skirtumų, bus visoje planetoje pripažįstamų standartų (atsitiktinis žudymas nenaudingas niekam). Kiti nustatymai bus specifiniai bendruomenei, o dar kiti — netgi asmeniškai specifiniai. Pranašumas tas, kad per abipusę komunikaciją ir stebint savo aplinkos nustatymus galima ieškoti konsensuso — nuo dvišalių susitarimų per bendruomeninius ir, laikui bėgant, geriausiai sukonfigūruotų bendruomenių ekonominės dominantės dėka, netgi globaliu lygmeniu.

Bet apie konsensusą daugiau kitame skyriuje.

[picture]

KIEKVIENA BENDRUOMENĖ KONFIGŪRUOJA SAVO PARAMETRUS

Orakulo problema — tiltas tarp skaitmeninio ir fizinio pasaulio

Terminas „orakulo problema“ pastaruoju metu dažniausiai siejamas su kriptovaliutų, blokų grandinių ir decentralizuotų sistemų pasauliu. Bendrai: kaip užtikrinti, kad į skaitmeninę sistemą patenkantys duomenys ištikimai atitiktų tai, kas iš tikrųjų nutiko fiziniame pasaulyje? Pati sistema negali patikrinti, ar kas nors iš tiesų padarė kam nors žalą, ar sutartis tikrai buvo pažeista — ji mato tik skaitmeninius įrašus.

Čia tai sprendžiame per autoritetus — subjektus, statančius savo reputaciją ant to, kad skaitmeninis įrašas atitinka fizinę tikrovę. Kuo aukštesnė autoriteto reputacija, tuo patikimesnis įrašas.

[picture]

TILTAS TARP SKAITMENINIO IR FIZINIO PASAULIO

Konsensusas ir patikros procesas

Kad būtų kuriamas konsensusas dėl to, kokias taisykles visuomenė vidutiniškai turėtų laikytis ir įgyvendinti, gali padėti toliau aprašytas mechanizmas. Kaip DID dalyvis deklaruoju taisykles, prie kurių prisirašau ir pagal kurias gyvensiu, ir jas paskelbiu. (Įsivaizduok tai kaip įstatus ir nuostatus, kurie, mano manymu, sudaro mano idealų pasaulį — pasaulį, kuriame jaučiuosi ne suvaržytas, o saugus.)

Galiu iš anksto įvertinti, kaip reaguotų mano DID kontaktai — ir įsivertinti, kaip stipriai ir kieno būčiau sankcionuojamas įprastose socialinėse ar verslo sąveikose, jei jos hipotetiškai įvyktų.

Galutinis įvertinimas įvyksta, kai prašai informacijos iš kitos DID arba paprašai jos patikrinti teiginį (arba paprašai autoriteto paslaugos ir taip toliau), kurį nori paskelbti reputacijos tinkle. Turėtų išeiti taip pat, kaip išeina, kai įvertinimą atlieki pats, sausąja eiga, pagal kitos šalies deklaruotą politiką — o jei ne, kažkas negerai kitos šalies pusėje: ji mėgina žaisti nesąžiningą žaidimą.

Rezultatas yra arba priėmimas su nurodyta patikros kaina (tikrintojo ar autoriteto paslaugų atveju), arba atmetimas. Tiek sankcijos, tiek premijos už nuokrypį nuo vertintojo politikos įtraukiamos į nurodytą kainą. Prašytojas tuomet sprendžia, ar priimti sąlygas, ar pereiti prie kito patikros rato paskirstymo algoritme — kartodamas procesą, kol bus patenkintas arba kol ekonomika padarys beprasmiška tęsti.

[!note] Socialinis grafas Reputacijos tinklas yra pirmiausia socialinis tinklas. Prisideda kontaktų — žmonių, sutinkančių su ryšiu. Jie turi kontaktų, o tie kontaktai turi kontaktų. Algoritmas ieško tikrintojų konfigūruojamu gyliu (pvz., trys lygiai: tavo tiesioginiai kontaktai, jų kontaktai ir vienas lygis toliau). Jokios globalios blokų grandinės nereikia — tinklas natūraliai formuoja bendruomenes su persidengimais į kitas bendruomenes.

Algoritmas yra nedeterministinis: jis apskaičiuoja tavo teiginio dokumento hash’ą, atvaizduoja hash’ą į poziciją žinomų tapatybių žiede šiame rate ir parenka artimiausią kaip kandidatą tikrintoją. Negali nuspėti ar paveikti, kas patikrins tavo teiginį.

Kiekvieno tikrintojo atmetimas padidina tavo dokumentą ir jo apdorojimo kaštą — tai pirmasis kaštų kanalas (dokumento augimas). Kiekvienas naujas tikrintojas ima mokestį, priklausantį nuo duomenų apimties, tavo reputacijos ir to, kaip toli tavo teiginio turinys nukrypsta nuo jo deklaruotos patikros politikos — tai antrasis kaštų kanalas (rizikos priedas). Ir kiekviena iteracija kainuoja laiką bei energiją — trečiasis kaštų kanalas.

[!note] Ką tikrintojas tikrina ir kokia tvarka Parinktas tikrintojas teiginį įvertina maždaug keturiais nuosekliais žingsniais — pirma pigiausi filtrai, gale brangūs turinio patikrinimai:

Politikos vartai. Ar toks teiginys apskritai patenka į tai, ką tikrintojas viešai tikrina? Jei ne, užklausa iškart atmetama.

Pasitikėjimas autoritetu. Ar autoritetas, patvirtinęs teiginį, pakankamai patikimas pagal paties tikrintojo deklaruotą politiką? Autoritetas žemiau tikrintojo pasitikėjimo slenksčio yra pagrindas atmesti, nepaisant teiginio turinio.

Išdavėjo reputacija. Ar išdavėjas atitinka reputacijos slenksčius, kuriuos tikrintojas deklaravo šio tipo teiginiui? Žema reputacija gali arba padidinti mokestį, arba sukelti atmetimą.

Turinio patikra. Tik kai pirmieji trys vartai praeinami, tikrintojas įvertina patį teiginį — parašus, vidinį nuoseklumą, formalų teisingumą ir tai, kaip toli jis nukrypsta nuo tikrintojo politikos. Už šį paskutinį žingsnį imamas mokestis atspindi faktiškai prisiimtą riziką.

Tikrintojas paskelbia politiką, valdančią kiekvienus iš šių vartų, tad žingsniai nėra jo nuožiūrai palikti — jį saisto tai, ką jis jau deklaravo. Nuokrypis nuo paskelbtos politikos pats yra skelbtinas teiginys prieš jį, ir jis už tai moka savo reputacija.

Rezultatas: patikimo ir naudingo teiginio paskelbimas kainuoja beveik nieko. Radikalaus teiginio paskelbimas kainuoja daugiau. Melo paskelbimas tampa neįkandamai brangus — turi iteruoti per tikrintoją po tikrintojo, ir kiekvienas, kuris tave atmeta, prideda kaštų. Rinka įkainoja tavo teiginį, o kaina pasako, kur stovi santykyje su bendruomenėmis, kuriose sukiesi.

Neužtenka deklaruoti, kad laikaisi taisyklės, kai iš tikrųjų nesilaikai. Tokiu atveju tavo DID rizikuoja neigiamo įrašo, atskleidžiančio veidmainystę, paskelbimu — o tai paverčia tave rizika visiems kitiems. Rezultatas turėtų būti mažiau, bet nuosekliau laikomasi taisyklių, ir tų įstatymų bei taisyklių džiunglių, kuriose vos susigaudo net teisės profesionalai, iškirtimas.

[picture]

VEIDMAINYSTĖ YRA BRANGIAUSIAS ELGESYS

[!note] Konsensusas prieš atskaitomybę Kad tinklas tarnautų kaip vertingas informacijos šaltinis, DID neturėtų būti pernelyg radikali — kitaip kiti ją atmes. Socialinis spaudimas ieškos pusiausvyros, o mėginimai ją destabilizuoti greičiausiai bus baudžiami.

[picture]

DEKLARUOK SAVO TAISYKLES, MOKĖK KAINĄ

[!warning] Balsų skaičius nėra tas pat kas balso svoris Juraj Karpiš sako, kad „pinigai yra gerų darbų atmintis“. Aš pridurčiau, kad reputacija yra blogųjų atmintis.

Iš to seka, kad, meritokratiškai, kas prisideda daugiau ir neturi blogos reputacijos, nusipelno didesnio balso svorio bendruomenėje. Žiūrint per dvišalių santykių prizmę: kai sveriu, kuriuos konsensuso spaudimus pritaikyti, didžiausias svoris tenka santykiams, iš kurių gaunu didžiausią ekonominę naudą. Dešimt žmonių, su kuriais neturiu aktyvios prekybos, mane paveiks kur kas mažiau nei vienas nuolatinis verslo partneris. Ši paradigma neapsiriboja komercija — ji tęsiasi į socialinius, politinius ir kitus santykius.

Vaidmenų apžvalga

Kai kuriuos iš šių vaidmenų jau trumpai palietėme skyriuje apie tinklą ir jo pagrindines savybes. Dabar metas pažvelgti į juos vėl išsamiau ir pridėti papildomus, kurių reikia, kad tinklas taptų tvirtesnis. Kiekvienoje patikros transakcijoje dalyvauja keli vaidmenys — pažiūrėkime, kaip jie elgiasi.

[!note] Vaidmenys patikros transakcijoje Kiekvienoje patikroje dalyvauja iki šešių atskirų vaidmenų, apibendrintų toliau esančioje lentelėje. Visi jie gali turėti savo DID decentralizuotame reputacijos tinkle.

Vaidmuo | Aprašymas
Išdavėjas | Asmuo, skelbiantis informaciją tinkle — teigiantis, kad kažkas įvyko (DID buvo sukurta, redaguota ar panaikinta, teiginys, duotosios DID politika ir t. t.)
Subjektas | Asmuo, apie kurį yra informacija — teiginio adresatas
Autoritetas | Patikimas subjektas, statantis savo vardą ant teiginio kokybės, jį tirdamas ir arba peržiūrėdamas pateiktus įrodymus, arba aktyviai juos rinkdamas
Stebėtojas | Nepriklausoma trečioji šalis, fiksuojanti, kaip tikrintojas tvarko teiginį — užtikrinanti, kad tikrintojas nei nutylėtų, nei nukryptų nuo deklaruotos politikos
Tikrintojas | Algoritmiškai parinktas dalyvis, apdorojantis transakciją
Įgaliotinis | Asmuo, veikiantis kito dalyvio vardu

Išdavėjas

Su išdavėju jau susidūrėme anksčiau. Kai kam nors padaroma skriauda arba jis nori paskelbti apie savo paties pasiekimą, būtent DID atstovaujamas asmuo paleidžia tos informacijos įdėjimo į tinklą procesą — nes jis turi pirminį interesą tai daryti (motyvacija yra arba noras gauti atlyginimą, arba noras pagerinti savo viešąjį įvaizdį).

[!note] Teigiami teiginiai Teigiamus teiginius apie save galiu pasilikti, būdamas ir jų subjektu, ir jų išdavėju, toms situacijoms, kuriose noriu juos panaudoti (diplomas, suteiktos paslaugos pažymėjimas ir t. t.). Būtent čia teigiamas teiginys skiriasi nuo neigiamo: patikrinto neigiamo teiginio dalijimasis yra visos bendruomenės interesas, tuo tarpu teigiamo — jo nešėjo interesas.

[picture]

IŠDAVĖJAS — KAS RAŠO TEIGINĮ

Autoritetas

Autoritetas atlieka dvejopą vaidmenį: jis gali būti auditorius (patikrinantis įrodymų kokybę prieš paskelbiant teiginį) arba garantas (statantis savo reputaciją ant teiginio teisingumo). Bet kuriuo atveju jis sustiprina išdavėjo teiginį. Šios dvi paslaugos yra atskiriamos — autoritetas gali siūlyti vieną, kitą arba abi iš karto. Darbinė prielaida yra ta, kad daugumą autoritetų teikiamų paslaugų galima pristatyti laisvosios rinkos pagrindu. Tai galioja net srityse, kurias sunku įsivaizduoti privatizuotas, tokiose kaip teisingumas, kur specializuotas paslaugas — tyrimą, įrodymų vertinimą, iki pat paslaugų, kurias šiandien teikia centralizuotos armijos (strateginis planavimas, standartizuotas mokymas, viešieji pirkimai ir atsargų valdymas ir t. t.) — gali efektyviai pristatyti rinkos veikėjai. Vargu ar yra kas nors, ko, pertvarkius, negalima būtų padaryti efektyvesnio laisvosios rinkos paskatomis.

[!warning] Autoritetas, išdavėjas ir stebėtojas niekada negali būti savo paties atvejo tikrintoju. Algoritminė tikrintojo atranka garantuoja nepriklausomumą. Niekas negali patikrinti savo paties teiginio ar teiginio, kuriuo turi tiesioginį interesą. Tai viena iš pagrindinių taisyklių, kurios laikytis suinteresuota visa DID bendruomenė.

Toliau esantys grafikai rodo papildančius autoritetų aprėpiamos veiklos platumo vaizdus (terminą „autoritetas“ galima skaityti kaip lygiavertį „paslaugų teikėjui“).

[picture]

AUTORITETAS — KAS STATO SAVO VARDĄ

[picture]

DU AUTORITETO VEIDAI

[!note] Autoritetas kaip inkognito stebėtojas Reputaciją turintis autoritetas — įsivaizduok notarą, kurio verslas priklauso vien nuo jo pasiekimų istorijos — gali, greta pagrindinių funkcijų (auditorius / garantas), pasiūlyti trečiąją: inkognito stebėtojo vaidmenį patikros metu. Jis saugo laiko žyma pažymėtą pateikto teiginio įrašą, kad tikrintojas negalėtų jo tyliai numesti. Stebėtojo vaidmens mechanizmas aprašytas toliau skiltyje apie Stebėtojo vaidmenį.

Tikrintojas

Bet kuri DID gali veikti kaip tikrintojas, tiesiogiai arba per patikros teises, deleguotas trečiajai DID. Kad aš — ar mano įgaliotinis — galėtume tikrinti, turėčiau būti pasiekiamas tinkle (prisijungęs). Ne kiekvienas norės tam įsipareigoti, todėl DID įraše prioriteto tvarka gali būti išvardyti pavaduojantieji, kurie atliks funkciją jos vardu, kol ji atsijungusi.

Kiekviena tinkle aktyvi DID viešai deklaruoja savo pačios politiką. Per toje politikoje apibrėžtas taisykles ji patikros proceso metu vertina kitos šalies reputaciją bei teiginio, kurį išdavėjas pažymėjo skelbimui į reputacijos tinklą, turinį ir formą. Politikos dalis yra skaičiavimo formulė, naudojama mokesčiams už patikros paslaugas apskaičiuoti. Kai tai vietoje, tuomet per statistiškai didelį per tinklą tekančių teiginių skaičių laukiu, kol tinklo algoritmas ištrauks mane išdavėjo pusėje ir priskirs mane duotojoje iteracijoje patikrinti išleidžiamą informaciją. Išdavėjas gali iš anksto apskaičiuoti, kaip reaguotų teisingai besielgiantis tikrintojas, bet negali išvengti realaus susisiekimo su juo (ar jo pavaduojančiaisiais); iteraciją su parinktu tikrintoju išdavėjas turi atlikti net tada, kai iš anksto žino, kad ji nepraeis.

Iš kur žinome, kad išdavėjas paleidžia tikrintojų atrankos algoritmą per teisingą kandidatų tikrintojų DID aibę? Kartu su savo viešai deklaruota politika kiekviena DID taip pat paskelbia esamą savo socialinio tinklo identifikatorių sąrašą reputacijos tinkle. Jei išdavėjas apibrėžia savo socialinį tinklą kaip socialinį burbulą, kuris tik atkartoja ir sustiprina jo paties pažiūras, per jį paskelbta informacija vargu ar bus plačiau priimta kitų bendruomenių. Tai, kad man pavyksta dideliais kaštais įstumti radikalų teiginį į tinklą, nereiškia, kad, vertindamas kitos šalies reputaciją, suteiksiu jam kokį nors svorį. Kai kuriuos teiginius mane spaudžia atsižvelgti mano bendruomenė (nusikaltėliams paskirti nuosprendžiai ir apribojimai); kiti visiškai priklauso nuo manęs — pats sprendžiu duotosios informacijos įtraukimo ar neįtraukimo ekonominę vertę.

[picture]

TIKRINTOJAS — PARINKTAS ALGORITMO

Subjektas

Tie, kuriuos liečia į reputacijos tinklą paskelbta informacija, yra jos nešėjai arba, jei nori, jos subjektai. Paskatos reputacijos tinkle sudėliotos taip, kad subjektas turi visą pagrindą elgtis teisingai ir sąžiningai pagal savo paties taisykles, ir yra bendruomenės stumiamas link tam tikro aukso vidurio laikantis taisyklių. Jis netgi turi paskatą elgtis moraliau, nei reikalauja jo deklaruotos taisyklės — iš anksto deklaruotos politikos neatmeta galimybės bendruomenei prieiti prie konsensuso pritaikyti kokį nors vertinimą ar priemonę atgaline data. Šiuo kampu reputacijos tinklo alternatyva teisinei tvarkai, kaip ir tikimasi, labiau vedama taisyklių dvasios nei jų raidės.

[picture]

SUBJEKTAS — TAS, APIE KURĮ YRA TEIGINYS

Stebėtojas

Stebėtojo vaidmuo pašalina tikrintojo paskatą lankstyti taisykles. Situacijose, kai tikrintojui nepatinka išdavėjo ar autoriteto užklausa, jis galėtų tiesiog nutylėti — neatsakyti ir užblokuoti algoritminę seką. Stebėtojas — arba stebėtojų aibė — stato savo reputaciją ant to, kad dokumentuoja, kaip tikrintojas buvo užklaustas. Jei tikrintojas nutyli, nepaisydamas deklaruotos politikos, sakančios kitaip, jį galima nuteisti už protokolo pažeidimą.

[picture]

STEBĖTOJAS — FIKSUOJA TIKRINTOJĄ

Mechanizmas: laiko žyma ir iššūkio kodas

Prieš siųsdamas teiginį tikrintojui, nukreipi jį per stebėtojus — žmones, kuriais pasitiki, arba specializuotus stebėjimo paslaugų teikėjus, imančius nedidelį mokestį. Kiekvienas stebėtojas gauna tavo pateiktį, pažymi ją laiko žyma, pasirašo, kad matė ją išsiunčiant, ir sugeneruoja iššūkio kodą — kriptografinį savo parašo hash’ą. Kodai pridedami prie tavo užklausos. Tikrintojas juos mato, bet neįsivaizduoja, kas yra stebėtojai ir ar kodai apskritai tikri. Stebėtojai tokiu būdu veikia kaip tarpininkai tarp išdavėjo ir tikrintojo, laikantys nepriklausomą įrašą, kad teiginys buvo pateiktas ir ką jis apėmė. Jų gali būti nuo nulio iki N.

Kai tikrintojas elgiasi sąžiningai — priimdamas ar atmesdamas pagal savo deklaruotą politiką — kodai lieka neperprantami. Niekas neatskleidžiamas.

Bet jei tikrintojas nutyli, nepaisydamas pritariančios politikos, arba atsako būdu, prieštaraujančiu tam, ką paskelbė, tu turi originalius stebėtojų parašus. Gali juos paskelbti kaip tarpininkų liudijimą, kad teiginys buvo pateiktas ir kad tikrintojas nesilaikė protokolo. Bet kas gali patikrinti, kad parašai atitinka iššūkio kodus.

Kulminacija: tikrų stebėtojų tau nereikia

Ir štai elegantiškiausia dalis: tikrų stebėtojų tau visai nereikia. Gali sugeneruoti atsitiktinius skaičius, atrodančius lygiai kaip iššūkio kodai. Tikrintojas negali atskirti skirtumo — jam tenka mesti kauliuką, ar rizikuoti savo reputacija. Už kiekvienos gautos užklausos galėtų slypėti gerbiamas stebėtojas, stebintis inkognito — arba tai gali būti grynas triukšmas. Tikrintojas nežino. Ir tas neapibrėžtumas yra mechanizmas.

Sąžiningo spaudimo palaikymo kaštai: beveik nuliniai (atsitiktiniai skaičiai nemokami). Galimi nesąžiningumo kaštai tikrintojui: katastrofiški. Sąžiningas elgesys yra skatinamas net tada, kai iš tikrųjų niekas nestebi.

Sistema veikia todėl, kad kiekvienas šiek tiek paranojiškas. Neapibrėžtumas pigesnis nei sekimas.

[picture]

BLEFAS, IŠLAIKANTIS TIKRINTOJĄ SĄŽININGĄ

[!note] Keli tikrintojai vienoje iteracijoje Sustiprinanti tikrintojų prieinamumo lydinčioji taisyklė gali būti algoritminis išplėtimas, grąžinantis vienoje iteracijoje kandidatų tikrintojų aibę, o ne tik vieną.

Delegavimas

Civilizacija savo ekonominį augimą pastatė ant gebėjimo dalytis darbu ir specializuotis. Pasaulis visame savo spindesyje yra sudėtingas, o mūsų šansai perprasti jį visu jo sudėtingumu artimi nuliui. Natūrali išeitis yra deleguoti platų spektrą veiklų, palaikančių patogų gyvenimą, specializuotiems teikėjams, kurie taupo mums laiką, energiją ir pinigus, ir leidžia savo ruožtu specializuotis — teikiant paslaugas, kurias mokame geriausiai arba kurias rinka mumyse vertina labiausiai.

Ta pati delegavimo logika tęsiasi į reputacijos tinklą. Skyriuje „Laisvės ir totalitarizmo jungiklis (ir delegavimas)“ išdėstėme principus, kaip apsaugoti laisvą visuomenę ribojant teiginių, kuriuos galima paskelbti į tinklą per duotąjį laiko langą, skaičių (įsivaizduok, supaprastintai, vienetus skelbimo teisių per metus, kad visuomenė liktų maksimaliai laisva). Šį principą galima išplėsti į kelis matmenis. Neturime turėti tik vieno skaičiaus — galime turėti kelias ribas, taikomas skirtingiems teiginių tipams. Kitų veidmainystei pažymėti galime naudoti kitą skaičių nei nusižengimams verslo santykiuose, o, tarkim, DID dokumento pakeitimas, toks kaip slaptažodžio pakeitimas, yra kažkas, kas bendruomenei vargu ar apskritai rūpės, ir taip toliau. Viskas priklauso nuo to, kaip bendruomenė evoliucinio laiko tėkmėje apibrėžia, kas tarnauja jos interesams ieškant tinkamo balanso tarp jos tikslinio laisvės ir atskaitomybės lygio.

Kodėl bendruomenės man suteikiamų skelbimo teisių skaičius turėtų būti pakankamai mažas? DID (subjekto) pažymėjimas neigiamu teiginiu sugriauna reputaciją, kurios kūrimas užtruko ilgai, o žala išlieka. Sugriauta reputacija susiduria su eskaluojančių bendruomenės sankcijų skale už kiekvieną tolesnį ar pakartotinį nusižengimą, iki pat visiško trikdančio subjekto pašalinimo (kraštutinis atvejis). Eksponentiškai eskaluojančiai bausmės skalei nereikia didelės teiginių apimties, jei jie paremti patikrinamais įrodymais. Tai galioja taikiai stabiliai būklei, kai visuomenės nepurto katastrofa (išorinė ar vidinė).

Labai mažos tikimybės įvykiams statistinis dažnis yra nepastovus, kai taikomas individui. Per visą bendruomenės populiaciją — ne. Tokia yra vertė deleguoti savo skelbimo teises specializuotiems agreguojantiems autoritetams, kurie — panašiai kaip savitarpio draudimas nuostolio atveju — panaudoja tavo teisę ir pritaiko ją tavo vardu. Kalbėkime mažiau abstrakčiai ir pateikime kelis pavyzdžius: - organizuoto nusikalstamumo aptikimas ir kova su juo - komercinių susitarimų vykdymo užtikrinimas - privilegijų valdymas (išsilavinimo įrodymai, turto įsigijimai / perleidimai ir t. t.) - ir taip toliau

[picture]

ĮGALIOTINIS — VEIKIANTIS KITO VARDU

[!note] Kaip „skelbimo teisės“ iš tikrųjų veikia Grafikas įgaliotiniui rodo skelbimo teises kaip fizinius žetonus dėl aiškumo, bet sistemoje jokio tokio objekto nėra. Iš tikrųjų vyksta štai kas: žmonių, su kuriais nori likti geruose santykiuose — tavo bendruomenės — politikos agreguojasi į susiformuojančią taisyklę apie tai, kiek teiginių per metus jie iš tavęs priims kaip aktualius, kol pradės traktuoti tave kaip triukšmą. Riba egzistuoja tam, kad tinklas nebūtų paskandintas nereikšminguose „o kas, jei“ teiginiuose ir liktų toks laisvas, koks bendruomenė nori, kad būtų (signalas išsaugomas ribojant apimtį).

Skaitai tai, ką tavo bendruomenė tau leidžia. Yra intervalas su tam tikra sklaida, priklausančia nuo to, kuriems žmonėms teiki didžiausią svorį. Tuomet — tos ribos ribose — pats sprendi, kiek teiginių paskelbti pats ir kiek deleguoti profesionalioms paslaugoms, kurios skelbs tavo vardu tik tada, kai įvykiai pateks į jų aprėptį. Būtent tai išlaiko tave geruose santykiuose, neverčiant paduoti teiginio dėl kiekvieno smulkaus dalyko, kuris tau nutinka.

„Žetonai“ grafike yra vizualus šio skaityk-ir-spręsk ciklo pakaitalas, o ne pažodinis artefaktas.

Verta gebėti atšaukti deleguotas skelbimo teises reputacijos tinkle. Tai galima padaryti bet kada, kol įgaliotinis dar nepanaudojo deleguotos teisės.

Komunikacija tarp vaidmenų

Toliau esantis grafikas apibendrina, kaip vaidmenys susijungia realiame atvejyje — nuo išdavėjo pateikto teiginio iki paskelbimo į reputacijos tinklą.

[picture]

PRANEŠIMAS APIE SUKČIAVIMĄ TEKA PER SISTEMĄ

Susiformuojanti visuomenės sutartis — politika

Iki šiol aprašėme, kaip tikrinami teiginiai ir kokį vaidmenį atlieka kiekvienas vaidmuo. Dabar kreipiamės prie to, kaip tūkstančiai individualių politikų tampa kažkuo, kas veikia kaip tikra visuomenės sutartis. Niekuo panašiu į kairiąsias visuomenės sutarties ir priverstinio solidarumo svajones.

Kiekvienas dalyvis deklaruoja savo paties politiką, grįstą jo morale (policy) — ką jis laiko priimtinu ir kaip reaguoja į konkretų kitų elgesį. Visų politikų visame tinkle, žinomame duotajai DID (bendruomenei), visuma sukuria susiformuojančią etiką — stebimas normas, kurių niekas neprojektavo. Šios susiformuojančios normos, paremtos dvišaliais kainos signalais, sudaro išmatuojamą visuomenės sutartį: ne teorinį konstruktą, kurio niekas nepasirašė gimdamas, o empiriškai stebimas taisykles, paremtas faktiniu elgesiu.

[!note] Visuomenės sutartis Žmonės ginčijasi, ar „visuomenės sutartis“ nėra oksimoronas. Niekas nieko nepasirašo, tačiau ja remiamasi pateisinant įstatymų leidybos ir vykdomąją veiklą centralizuotose visuomenėse.

Fenomenologinė sąveikų decentralizuotame tinkle analizė galėtų atskleisti tam tikras susiformuojančias taisykles — globalias arba vietines. Kaip turėtume vadinti šias plačiai bendras normas? Visuomenės sutartimi? Kaip ir su bendruomenėmis, bendruomenės visuomenės sutarties negalima stebėti ir tiksliai apibrėžti — kiekvienas žvilgsnio į bendruomenę kampas duoda kitokią visuomenės sutartį.

[picture]

TAVO POLITIKA YRA TAVO VIEŠAS PAŽADAS

[!note] Vertybėmis grįsta politika Panašiai klaidinga laikyti „vertybėmis grįstą politiką“ sprendimų priėmimo pamatu. Vertybės labiau primena fenomenologinius taisyklių, kurios duotuoju metu paprastai teikiamos pirmenybe, telkinius. Jos vystosi ir nėra pastovios laike.

[picture]

KAIP ETIKA SUSIFORMUOJA IŠ INDIVIDUALIŲ POLITIKŲ

Informacijos apie save teikimas

Kai du vienas kito nepažįstantys DID subjektai užmezga ekonominį santykį, galime savo pačių bendruomenei kitos šalies vardu pasirašyti prašymą, prašydami jos pateikti informaciją apie mus. Tai tačiau labai naivi samprata, kas yra bendruomenės. Jos nėra uždaros aibės — viena DID gali būti kelių bendruomenių dalyvė.

Bendruomenė yra labiau fenomenologinis reiškinys iš duotojo dalyvio perspektyvos, pasireiškiantis jo socialiniame tinkle; tai nėra kažkas, ką visada prasminga aiškiai apibrėžti. Kaimo gyventojai gali sudaryti bendruomenę, bet žmogus, kuris ten atvyksta tik savaitgaliais, tame pačiame kaime taip pat gali priklausyti kitai bendruomenei. Bendruomenė gali būti ir futbolo komanda kartu su savo sirgaliais, pareigūnais ir visų dalyvaujančiųjų šeimomis. Tauta ar valstybės piliečiai taip pat gali sudaryti bendruomenę ar bendruomenes. Žiūrint į DID iš skirtingų kampų, galima gauti skirtingus (ir dažnai intuityvius) bendruomenių vaizdus.

Pakraščiuose esančios DID tokiu būdu yra tiltai tarp bendruomenių ir — visai kaip realiame gyvenime — atlieka vaidmenį teikiant informaciją apie kitų bendruomenių narius, ar mėgėjišku lygiu, ar profesionaliu, tokiu kaip autoritetas, besispecializuojantis jungti žmones ir agreguoti informaciją apie rizikingas DID.

Kai kurie informacijos tipai DID tinkle gerai tinka besąlyginiam abipusiam keitimuisi (smurtiniai nusikaltimai, sukčiavimas ir t. t.). Kitus informacijos tipus tačiau bendruomenė gali laikyti apribotais naudoti bendruomenės viduje (pilietybės atitikmuo, bendruomenei suteiktos paslaugos ir t. t.). Ar tokią informaciją galima skleisti, priklauso nuo deklaruotų bendruomenės narių politikų.

Bendruomenė saugo savo privatumą savo rate, o mainais besąlyginiu pagrindu keičiasi abipusiai naudinga informacija.

Nusikaltimas ir bausmė

Žinome, kaip veikia tinklas: kaip kuriami įrašai, kas juos tikrina, kaip atgrasoma nuo tikrintojo sukčiavimo. Lieka vienas klausimas — kas nutinka, kai kas nors iš tiesų padaro kitam žalą?

[!quote] Kiek stipriai priklausome vieni nuo kitų? Visi mes stovime šio didžio pasaulio scenoje, ir kad ir kas čia vyktų, tai liečia mus visus.

Jan Amos Comenius (Pasaulio labirintas ir širdies rojus)

Prisijungti prie reputacijos tinklo ar jį atmesti gali būti daug priežasčių. Vis dėlto tikiu, kad vienas žmogaus prigimties aspektas — dažnai laikomas tamsiu — gali pasitarnauti geram tikslui. Kalbu apie žmogaus poreikį justi pasitenkinimą suvoktos neteisybės akivaizdoje.

Pasitenkinimą, teisingumą, kerštą siejame su neigiamomis emocijomis. Kad visuomenė laikytųsi kartu, turime bent apsimesti, kad pasitenkinimas suteikiamas per centralizuotas institucijas; kitaip individai nesijaustų susiję su visuomene, kurioje gyvena. Vidutiniškai mums reikia priklausyti kokiai nors komandai ir ja pasitikėti. Kai kas nors padaro kitam žalą, visuomenė stebi, kaip ir kokiu mastu bus suteiktas pasitenkinimas. Kiek kontroversiškai teigiu, kad dažnai istorijoje — ir dabar — nebuvo svarbu, ar procesas prieš kaltinamąjį buvo švarus; svarbu buvo, kad visuomenė matytų ką nors nubaustą. Tai atliko savo funkciją (gausybė teismo klaidų ir priešinimasis atnaujinti senas bylas šią istoriją pasakoja pakankamai aiškiai). Aukos ir artimųjų požiūris yra tik antrinis. Pirmiausia svarbūs signalai likusiai visuomenei, nes neteisybės nėra tokios dažnos, kad figūruotų kiekvieno individo dienoje.

Decentralizuota reputacijos sistema leistų visuomenei matyti tiesioginius ir netiesioginius įrodymus (patikrintus ir nepatikrintus). Visuomenė galėtų įvertinti informaciją — pati arba per laisvosios rinkos paslaugas, besispecializuojančias tokiame vertinime — ir, remdamasi kokybiniais ir kiekybiniais signalais, nuspręsti, kokias priemones taikyti subjektui (ar net išdavėjui arba tikrinančiam autoritetui).

Kas yra bausmė? Tai tariamo nusikaltėlio nužeminimo forma per jo privilegijų praradimą — kad ir auka, ir visuomenė justų, jog žalingi veiksmai neapsimoka. Tai esminis dalykas: žalingas ar pavojingas elgesys neturi apsimokėti, ir kartu jis turi suteikti pasitenkinimo pojūtį tiek aukoms, tiek likusiai visuomenei/bendruomenei.

Ar tokią bausmę turi vykdyti centrinis autoritetas? O kas, jei kiekvienas galėtų iš anksto deklaruoti, kaip reaguos į tam tikrus veiksmus? Aš, aišku, negaliu vykdyti bausmės ant kito nuosavybės. Bet galiu deklaruoti, kad pateiksiu savo nuosavybę parinktai vykdomųjų autoritetų aibei nusikaltėliui nubausti, jei nusižengėlis įžengs į mano valdas. Ir galiu tai deklaruoti viešai, kad kiti galėtų įvertinti mano požiūrį.

Ir čia įsijungia proporcingumo kainos mechanizmas. Jei deklaruoju griežtas bausmes už smulkius nusižengimus, tinklas įkainoja mano ekstremizmą: kiti laikys mane neproporcingu ir mano patikros kaštai kils — mažiau žmonių norės su manimi prekiauti arba tik blogesnėmis kainomis, ir mažiau tikrintojų priims mano įrašus už pagrįstą kainą. Jei, priešingai, esu pernelyg atlaidus, bendruomenė matys mane kaip riziką. Jei toleruoju sukčiavimą, bendruomenė greičiausiai bus atlaidi veiksmų, kurie liečia mane, vykdytojams — kad paragaučiau savo paties vaisto.

Teisingumas nustoja būti prabangos preke. Kai kas nors tau padaro žalą, skriaudos įrašymas yra įkandamas, įrašas nuolatinis, o pasekmės nusižengėliui realios.

[!note] Veidmainystės aptikimas Deklaruoti politiką neužtenka — jei deklaruoju, kad laikausi taisyklės, bet mano elgesys nuo jos nukrypsta, spraga yra reputacinė našta. Tinklas neskiria „pažeidė įstatymą“ ir „sulaužė savo paties žodį“ — abu yra išmatuojami signalai. Veidmainystė yra brangi, ir nežinau erzinančio raudonesnio skudurio.

[picture]

VIENA ISTORIJA, TRYS BAIGTYS

[!note] Kiekybė prieš kokybę — laužant binarinę kaltės paradigmą Centralizuotame teisingume kaltė yra binarinė: 0 arba 1, kaltas ar nekaltas. Reputacijos tinkle svarbu ne tai, ar kaltė įrodyta, o signalų kaupimas.

Vienas neįrodytas kaltinamojo apkaltinimas vagyste tikriausiai daug budrumo nesukels — bet sukels budrumą kaltintojo atžvilgiu. Vis dėlto keli netiesioginiai požymiai iš įvairių nepriklausomų šaltinių ima turėti svorio. Svarbu ne tik kiekybė, bet ir kokybė: liudytojų nepriklausomumas (skirtingi žmonės, skirtingi kontekstai), šablono nuoseklumas (pasikartojantis įtarimo tipas), laiko koreliacija.

Priešingai, dažni nepagrįsti apkaltinimai, pasikartojantys iš to paties išdavėjo prieš įvairius tikslinius subjektus, gali būti įvertinti kaip šmeižtas — ir kaltintojo reputacija už tai sumoka kainą.

[picture]

KAIP KAUPIASI ĮRODYMAI

Neturėtume pamiršti ir atgailos — savanoriško veiksmo prieš įrodant kaltę, atveriančio kelią į švelnesnę bausmę. Bausmė įsijungia, kai nusikaltėlis nesiima jokio žingsnio link atgailos ir tikisi išvengti pasekmių — panašiai kaip tokią baigtį galima nusipirkti korupcija centralizuotoje sistemoje.

[picture]

KAŠTŲ KOPĖČIOS

[!example] Nusižengimų tipai Informacijos tipai neturi apsiriboti nusikalstamomis veikomis; jie gali apimti: - nusikaltimų aprašymus - sutarties pažeidimus ir sukčiavimą - amoralų elgesį - viešosios tvarkos trikdymą, tiek realų, tiek virtualų - …

Kiekvienas naujas įrašas DID tinkle koreguoja duotosios DID (ar tai būtų subjektas, išdavėjas, ar tikrinantis autoritetas) vertinamą reputaciją ir riziką. Kuo daugiau atsakomybės nešu už kitų likimą, tuo atsargesnis tampu.

[!note] Bausmės vykdymas per delegavimą Man nebūtina vykdyti bausmę asmeniškai. Galiu (panašiai kaip draudimą) mokėti autoritetui, kuris vykdo baigtis pagal iš anksto apibrėžtas taisykles — tiriamųjų, teisėsaugos ir teisminių paslaugų atitikmuo. Jei autoritetas vykdo neproporcingai arba visai nevykdo, jo reputacija nukenčia — o jo reputacija yra jo gebėjimo užsidirbti pragyvenimui pamatas.

Delegavimas yra bendras principas tinkle: bet kokią DID veiklą galima deleguoti kitai DID — patikrą, teiginių išdavimą, atsakymą į ginčus, konsensuso deklaravimą. Delegavimas bet kada atšaukiamas. Jis įgalina specializaciją neprarandant galutinės kontrolės.

[picture]

KAS TIRIA, KAS VYKDO?

[!important] Rizikos valdymo demokratizacija Necenzūruojamas reputacijos tinklas demokratizuotų tai, ką bankai ar didelių pramoninių kompleksų prižiūrėtojai jau daro kaip pagrindinę veiklą — rizikos valdymą.

Bankininkui, susiduriančiam su klientu, rizikos vertinimas parengiamas iš anksto, kad jis galėtų sutelkti dėmesį į verslo sąveiką iš anksto apibrėžtose ribose. Sudėtingos priežiūros komandos reguliariais aptarnavimo intervalais renka rizikos rodiklius (struktūrinių įtrūkimų požymius, operacinę infrastruktūrą alinančius procesus ir taip toliau) ir gali nuspėti įrangos tarnavimo laiką bei kada ir kokio įsikišimo prireiks.

DID naudojimą įsivaizduoju panašiai — kažkas (tikriausiai už mokestį) pateiks žmogui perskaitomą kitos šalies santrauką. Santrauka atspindės rizikos vertinimo kampą, kurį klientas užsakė.

[picture]

BAUSMĖ BE CENTRINIO AUTORITETO

Sek pinigų pėdsaku

Turime decentralizuotą reputacijos tinklą ir motyvaciją jį naudoti. Jau dabar jis gali suteikti savo vartotojams konkurencinį pranašumą — išaiškindamas galimas rizikas, padėdamas efektyviau planuoti kitos šalies pasirinkimą ir derybų strategiją bei įtraukdamas priemones, mažinančias tas žinomas rizikas.

Toliau — viena galima metodika¹ jam naudoti, pasitelkiant tinklo savybes migracijos keliui iš esamos sistemos į jos evoliucinį įpėdinį sukonstruoti. Ji greičiausiai turi Vidurio Europai būdingų bruožų, kur ši tezė buvo sumanyta. Vietos sąlygos reikalaus vietinių pataisymų. Ką rekomenduočiau visur išsaugoti, tai bekompromisį priemonių valstybės atžvilgiu pobūdį — be to tikslas ištirps begalinėse diskusijose ir pokytis niekada neateis. Saugokis — valstybės atstovai ir šalininkai užims tave nesąmonėmis. Nepasiduok tam; jų pragyvenimas ant kortos.

Silpnoji valstybės vieta — pinigai

Grįžkime prie pradžios. Norime daugiau iš to plaukiančių laisvių, daugiau įtakos jų pavidalui ir daugiau joms atitinkančios atsakomybės. Klausimas paprastas: kur valstybė turi pažeidžiamą tašką, ant kurio galime spausti nesigriebdami smurto?

Atsakymas nuobodus, ir tuo tik stipresnis. Pinigai.

Savo esme valstybė yra pinigų srautas. Per pinigus ji apmoka savo prievartos aparatą — paskutinę grandį, įgyvendinančią jos taisykles. Be pinigų nėra smurto monopolio. Kai tik pinigai ima stringti, valstybė ima trauktis — nes jai nebelieka kuo apmokėti tų, kurie ją fiziškai laiko vietoje.

Pinigų srautai natūraliai svyruoja — sezoniškai, ekonomiškai, pagal investuotojų nuotaikas. Valstybė tai maskuoja skolindamasi finansų rinkose. Kartkartėmis paskola racionali: investicija, kuri atsiperka. Vis dėlto dažniau ji dengia perteklines išlaidas sritims, kurios seniai peraugo valstybės pamatinę paskirtį — gynybą, vidaus saugumą, baudžiamąjį teisingumą, užsienio reikalus. Peržengus tam tikrus slenksčius, centrinis bankas reaguoja palūkanų normomis, susietomis su jo paties infliacijos vertinimu.

Ir čia ateina tylusis mokestis. Infliacija toli gražu nėra vien apskaitinis makroekonomistų rūpestis. Tai paslėptas valiutos perkamosios galios mokestis, mokamas kiekvieno, kuris atidėjo kelias monetas senatvei. Žemą infliaciją visuomenė toleruoja, nes nesuvokia jos ilgalaikio poveikio — nesuvokia, kad net vienaženkliai skaičiai, sudėti per ilgą horizontą, taip eroduoja santaupas, kad žmonės nebegali užsitikrinti savos senatvės. O kai negali, jie sąlygojami priklausomybei nuo valstybės pašalpų. Galiausiai jie kabo ant tų pašalpų ir yra pririšti prie valstybės.

Neramiais laikais — karas, pandemija, „būtinoji“ investicija — valstybė tiesiog įjungia spausdinimo presą. Atsakingų taupytojų ir darbininkų perkamoji galia krenta, o mes jiems žadame, kad jie gerai atlyginami. Kažkas tyliai vagia jų laiką ir giria juos, kaip nuostabiai jie uždirba.

Tai rimtai pakerta pasitikėjimą valstybe. O pasitikėjimas yra vieninteliai klijai, laikantys visą mašineriją kartu. Tai svertas, į kurį verta remtis.

[!important] Kodėl pinigai, o ne kitos silpnosios vietos? Kita civilizacijos silpnoji vieta yra, pavyzdžiui, energijos paskirstymas. Bet jos srauto sutrikdymas nėra svertas — tai būtų agresija, terorizmas. Savanoriškas nedalyvavimas nėra tas pat kas tyčinis kitų žalojimas. Pinigai išskirtiniai tuo, kad spaudimą galima daryti savanoriškai, skaidriai ir be smurto.

[picture]

SEK PINIGUS — KUR GALIME SPAUSTI BE SMURTO

Valstybės dekonstrukcija — čekiškame kontekste tai greičiausiai bus išsamiai aptarta būsimoje to paties pavadinimo čekų autoriaus Danielio Steigerwaldo knygoje (numatytoje 2026 metams). Aš asmeniškai dedu dideles viltis į joje būsiančias įkvepiančias procedūras.

Evoliucija, ne revoliucija

Staigus pokytis kelia pasipriešinimą net tada, kai galutinis tikslas patrauklus. Jis laužo ryšius — socialinius, ekonominius, politinius — ir žmonės instinktyviai gina tai, ką jau pažįsta, prieš tai, ko dar nematė.

Teisingas požiūris todėl yra laipsniškas — evoliucinis. Toks, kuris neleidžia senajai sistemai išjungti naujosios vienu mygtuko paspaudimu — nes akimirką, kai galėtų, tą ir padarytų.

Deja, tai reiškia priimti, kad pusiausvyros savanoriškumas nebus pasiektas tą akimirką, kai įdiegsime reputacijos tinklą; jis ateis kartu su laipsnišku perėmimo tempu. Perėmimas gali būti — ir tikriausiai bus — lėtas, traukiamas individų troškimo rasti atsigriebimą per savo bendruomenę reputacijos tinkle, kai konformistinis teisingumo ieškojimo būdas nepavyks (o jis nepavyks). Pažiūrėkime, kaip atrodo tas kelias, įskaitant proporcinius vertinimus.

[!idea] Tuščios lovelės — nežaisk pagal taisykles, sudarytas tam, kad pralaimėtum Mėginimai reformuoti valstybę iš vidaus remiasi vidiniais valdžios mechanizmais, viliantis, kad valdininkai prastums pokyčius prieš savo pačių paskatas. Tai neįvyks.

Kam maitinti sistemą, užuot išsausinus kanalus, kurie neša jai gyvybę? Užuot keitę senąją sistemą ir žaidę pagal jos taisykles, statykime naują sluoksnį virš jos — tokį, kuris palaipsniui paverčia senąją sistemą naujosios poaibiu. Pradžioje tas poaibis beveik užpildo antaibį. Laikui bėgant veikėjai persikelia.

Įmonės tai žino: kai senoji sistema pernelyg susivėlusi, kad ją pakeistum, statai lygiagrečią ir palaipsniui į ją migruoji vartotojus.

Tai, kad valstybė galiausiai turės neatitikimą tarp to, ką iš tikrųjų pristato, ir to, ko reikalauja jos įstatai, ir kad ji bus linkusi tuo neatitikimu remtis, yra grynai jos atstovų ir dalyvių problema — nėra reikalo į tai atsigręžti. Vienintelis dalykas, kurį verta stebėti, yra šis: neišprovokuok smurtinės revoliucijos.

Keturi vienas kitą palaikantys įrankiai

Iki šiol DID reputacijos tinklas galėjo atrodyti naudingas daugiausia teisingumui ir konsensusui. Tikiu, kad jis galėtų save stabilizuoti ir atlaikyti atakas — meritokratiškai, remdamasis faktiniu nuopelnu, o ne formaliais titulais. Bet vien reputacija neprivers valstybės trauktis. Privers ekonomika ir per ją daromas spaudimas.

Niekas mūsų nestabdo naudoti DID tapatybes kaip papildomų įrankių, kietai spaudžiančių pinigus, valdytojus. Nepradėk nuo pilno piliečių savanoriškumo — nustatyk kryptį, kurios valstybė negali sustabdyti. Perėjimas remiasi keturiais konkrečiais įrankiais, kurie dengia vienas kitam nugarą. Nė vienas jų savaime nepakanka.

Paprasta mokesčių sistema — įėjimo masalas

Pirmasis įrankis yra paprasta, skaidri mokesčių sistema, pastatyta ant DID infrastruktūros. Vienas proporcinis tarifas visoms pajamoms. Jokių išimčių, jokių mokestinių atostogų, jokių įmonių atskaitymų, jokių paskatų. Kiekvienas mokėjimas patikrinamai susietas su jį atlikusia DID. Sutikrinimas trivialus.

Tarifas būtų nustatytas kiek palankesnis nei senojoje sistemoje daliai mokesčių mokėtojų — tai ir yra įėjimo masalas. Mokesčių našta metai iš metų mažėtų, sistema taptų vis patrauklesnė, o migracija įsibėgėtų. Sistema yra kartu ir įrašų saugotojas, ir rinkėjas — jokio tarpininko, jokio neskaidrumo.

Elektroninis išlaidų registras (ESR)

Antrasis įrankis yra apversti EET (elektroninę pajamų apskaitą) aukštyn kojomis. Užuot valstybei sekus kiekvieną laisvai samdomo darbuotojo kvitą, mes sekame kiekvieną valstybės išlaidą. Valstybė negauna lėšų iš paprastos mokesčių sistemos už jokį atskirą mokėjimą, nebent kiekvienas — be išimties — pereina šį sietą.

ESR yra proxy¹, suvedantis kiekvieną realizuotą valstybės ir viešojo sektoriaus išlaidą su suplanuoto mokėjimo įrašu — įskaitant kontekstinį pagrindimą ir gavėjo, išlaidas darančio subjekto bei paskirties identifikaciją. Rezultatas yra neapdoroti vieši duomenys, hierarchizuojami. Bet kas gali juos paimti ir analizuoti. Bet kas gali pasiūlyti mokesčių mokėtojams rekomendacijų, ką su jais daryti. Ką audito tarnybos nesugebėjo pasiekti per metus, staiga vienu paspaudimu prieinama kiekvienam.

Kad dalyvautum, nebūtina persijungti prie naujos mokesčių sistemos. Užtenka sumokėti visiškai grąžinamą užstatą (tarkim, 1–3 EUR) už realizuotą mokėjimą. Nerealizuotas likutis prarandamas kaip šlamšto filtras, kad sistemos neužlietų atakos. Įrašą gali pateikti bet kas — giminaitis už neveiksnų senelį, kaimynas už apleistas viešąsias paslaugas, verslininkas už neapmokėtą sąskaitą, valdininkas eksportu iš savo paties sistemos.

Tikiuosi, kad politinės partijos natūraliai virs analizės teikėjomis arba atsiras naujų, kurios pakeis senąsias. Užuot gavusios įnašus iš mokesčių, jos ims siūlyti ekspertizę — teikdamos savo šalininkams vertybėmis grįstas sąjunginių autoritetų, jų paslaugų ir patikros politikų apžvalgas. Įrašai, atlikti aplaidžiai ar beprasmiškai iš tingumo, automatiškai tampa kandidatais biudžeto karpymui. Pirmajame rate tavo mokėjimas visada bus išmokėtas, bet surinkti duomenys tarnauja kaip pagrindas įvertinti, ar valstybės išlaida vis dar prasminga. Rangovai ir kiti valstybės algalapyje turi paskatą pasirūpinti, kad valdininkai išlaidas suvestų atsakingai. Kitaip pinigai neplauks kitame rate.

[!note] Iš kur kilo santrumpa ESR Nuo 2016 iki 2022 metų Čekijos vyriausybė prieš savo pačios piliečius — laisvai samdomus darbuotojus ir verslininkus — įgyvendino sistemą, vadintą elektronine pajamų apskaita (EET). Žinutė buvo paprasta: „Darome prielaidą, kad kiekvienas iš jūsų apgaudinėja valstybę. Fiksuosite kiekvieną atskirą sandorį, perduosite jį realiu laiku į mūsų serverius, o mes jus stebėsime. Finansiškai apdovanosime jūsų bendrapiliečius už pranešimą apie jus, jei mėginsite išvengti EET.“

EET buvo sukurtas pagal Balkanų precedentus. Pirmoji šalis pasaulyje, 2013 metais paleidusi visos šalies masto privalomą realaus laiko internetinę pardavimų apskaitos sistemą, buvo Kroatija, pavadinimu fiskalizacija. Čekija priėmė modelį po kelių metų ir vykdė vieną griežčiausių pajamų sekimo režimų Europoje.

Jei tamsioji pusė nedvejoja, kodėl mes turėtume? ESR yra ta pati logika, apversta aukštyn kojomis: valstybė įrodo save piliečiams.

[picture]

ESR — VALSTYBĖ ĮRODO SAVE PILIEČIAMS

Proxy (lot. procurator, angl. deputy/intermediary) — čia tarpininkas, veikiantis kito subjekto vardu. ESR proxy priima suplanuotų mokėjimų įrašus iš bet ko, suveda juos su realizuotomis valstybės išlaidomis ir gautą duomenų rinkinį padaro prieinamą visuomenei.

Piliečių mokesčių paskirstymas — sprendimo svoris

Trečiasis įrankis suteikia mokesčių mokėtojams tiesioginę įtaką tam, kur teka jų pinigai. Pirmajame rate valstybė gavo savo pinigus, nesvarbu, ką atskleidė ESR. Antrajame rate — nebe: perima analizė iš pirmojo rato ir iš jos plaukiančios priemonės. Nedidelį sumokėto mokesčio procentą gali paskirstyti pats mokėtojas — su sąlyga, kad jo DID atitinka reputacinius reikalavimus (pilietybė, gyvenamoji vieta, bendruomenės pripažįstamas pilnametystės/veiksnumo statusas). Paskirstytinas procentas auga metai iš metų. Galimai eksponentiškai. Nuo penkių procentų šiandien iki dešimčių procentų per dešimtmetį.

Neapdoroti ESR duomenys natūraliai veda mokesčių mokėtojų sprendimus. Žemos kokybės įrašai veikia kaip įspėjamasis signalas rekomenduojamiems karpymams. Bet kas gali kurti įrašus; valdininkai turi juos suvesti. Be to mokesčių sistema neatsiųs valstybei jokių pinigų — nei į iždą, nei į kitus biudžeto skyrius. Politinė kova persikelia nuo balsadėžės prie kasdienio konkrečių monetų paskirstymo.

[picture]

PILIEČIŲ MOKESČIŲ PASKIRSTYMAS — TU SPRENDI

Derybų platforma su valstybe — svertas

Ketvirtasis įrankis yra svertas, surišantis viską į vieną, ir tik dabar paverčiantis tinklą realia grėsme. Pagrindinis konfliktas bus dėl to, ar valstybė priims ESR kaip privalomą standartą — pirmiausia nacionaliniu lygmeniu — ir kokio dydžio turi tapti reputacijos tinklo dalyvių grėsmės, kol tai įvyks.

Svertas yra just-in-time valstybės finansavimas, priklausantis nuo mokėjimų suvedimo su ESR. Pinigai teka tik tą akimirką, kai valstybė įvykdo skaidrumo sąlygas. Reputacijos tinklo viduje formuojasi dalyvių laukiančiųjų sąrašas. Aktyvacija įsijungia, kai grupė pasiekia ekonomiškai reikšmingą dydį — pakankamai didelį, kad grėstų BVP augimui. Tuo momentu pilietinis nepaklusnumas tampa patikima grėsme, o ne gestu.

Ilgiausiai valstybė kabinsis į problemiškus mokėjimus, susijusius su korupcija. Spaudžiama, pirmiausia trauksis ten, kur turi lengvą gynybą ir kur nėra vietos ieškoti sutaupymų. Laipsniškas ir augantis spaudimas privers ją trauktis, žingsnis po žingsnio, iš kiekvienos pozicijos.

[picture]

DERYBŲ PLATFORMA — UŽDARAS BUNKERIS

[picture]

KETURI EVOLIUCINIO PERĖJIMO ĮRANKIAI

Pilietybė be asmens tapatybės kortelės

Perėjus prie DID infrastruktūros, valstybės išduodama tapatybės kortelė praranda savo monopolinę paskirtį. Tapatybės kortelės nereikia — turi eilę DID tapatybių, ir kai kurios iš jų neša teiginį, kad esi, pavyzdžiui, čekas, tam tikros savivaldybės gyventojas, tam tikros mokyklos absolventas. Teiginys yra patikrinamas, nuolatinis ir nepriklausomas nuo valstybės administracijos.

Atsiveria techninio įgyvendinimo klausimas: kas rinkoje imsis tikrinti esamus piliečius už valstybės kontrolės ribų, kad suinteresuotieji būtų migruoti į atitinkamą teiginį nešančią DID? Greičiausiai atsiras laisvosios rinkos autoritetų, besispecializuojančių tapatybės patikroje — notarai, vietos bendruomenės, darbdaviai. Jie stato savo reputaciją ant to, kad duotoji DID iš tiesų priklauso žmogui, kuris tvirtina esąs jos savininkas. Pilietybė — tai yra priklausymas tam tikram bendruomenės vaizdui — išlaisvinama nuo centralizuoto įrašų vedimo poreikio. Susijungiant per reputacijos tinklą, įterpti duomenys sujungiami ir validuojami antrą kartą, trečią, ketvirtą ir taip toliau.

Pasekmė yra intuityvi, tačiau neišsprendžiama centralizuotoje sistemoje. Šiandien politinė vadovybė — žvelgdama į lengvesnį perrinkimą — gali importuoti sukoncentruotas problemas į bendruomenės teritoriją: priimdama migrantus iš kitų civilizacinių ratų nepaisant absorbcijos pajėgumo ir esamos bendruomenės noro, keisdama pirmines bendruomenes per spaudimą, kurio metu jos nespėja asimiliuoti atvykėlių iš kitų civilizacinių ratų. DID tinkle korupciškai įsileistas migrantas negali būti tikras, kad bendruomenė ir toliau laikys jį savu. Bendruomenės nariai objektyviai neturi taikstytis su tuo, kad svetimas ateina jiems į duris su bendruomenės uniforma ir grasina jiems priemonių, kurias ketina vykdyti name, teisėtumu (vaiko telefono konfiskavimu dėl įrašo socialiniame tinkle). Su decentralizuota reputacija visuomenės daugumai nebūtina su tuo susitaikyti — nes priklausymą bendruomenei sprendžia ne valdininkas, o pati bendruomenė per savo reputacijos signalus.

[picture]

PILIETYBĖ BE ASMENS TAPATYBĖS KORTELĖS

Rinkiminio balso svoris valstybės kompetencijai priklausančiais klausimais ateityje galėtų būti griežtai koreliuojamas su įnašų į paprastą mokesčių sistemą įrašais. Kartu su tinkamais DID teiginiais (pavyzdžiui, „šis asmuo yra Čekijos pilietis“), užsienio piliečius tuomet galima pašalinti iš rinkimų — gyventojų registras tiesiog persikelia čia.

Persidengimas ir grįžtamumas

Netvirtinu, kad tai vienintelis kelias ar net geriausias. Bet jis atrodo visapusiškas — apima pagrindinius svertus ir išsaugo galimybę žengti atgal. Pradžioje naujoji sistema persidengia su senąja ir keičia tik paskatas. Laikui bėgant senoji sistema traukiasi, kol gali — bet neprivalo — ištirpti. Pranašumas yra laipsniškumas ir grįžtamumas: jei dizaine pasirodytų klaida, tai ne pabaiga, o tik pataisa.

[!note] Taika ir karas Kai kurios valstybės dalys gali neturėti visiškai rinka grįstos alternatyvos — galbūt kariuomenė. Laikinas nepaprastųjų galių delegavimas krizėse (kaip senovės graikai skirdavo diktatorius) galėtų ir toliau egzistuoti. Atsakomybė tačiau tenka decentralizuotai visuomenei, o ne vadovui. Skirtingai nei centralizuotame valdyme, deleguotas galias bus lengviau atsiimti praėjus grėsmei — arba anksčiau, kai būtina. Laisva visuomenė nebus nepalankioje padėtyje net ginklų susidūrime prieš autoritarinius režimus.

[!note] Karo nusikaltėliai Su just-in-time valstybės finansavimu ir skaidriomis išlaidomis tampa sunku sukaupti išteklių agresyviems karams. Mokesčių mokėtojas, kuris toliau finansuoja tokį karą, tampa teisėtu taikiniu ir negali remtis civilio statusu pagal Ženevos konvencijas. Naujoje santvarkoje tylus sutikimas laikomas dalyvavimu.

[picture]

EVOLIUCIJA — NE REVOLIUCIJA

Kelias egzistuoja

Valstybė yra tokia, kokia yra, dėl jos sukūrimo metu prieinamų technologijų kartu su žmogaus prigimtimi. Statyti viską ant savanoriškumo, neigiant vidutinę žmogaus prigimtį, yra naivu. Ji neatsikratys nei korupcijos, nei savo polinkio slysti link totalitarizmo. Valstybės įpėdinis turi veikti net su tais bruožais, kuriuos dabar laikome neigiamais ir arba atstumiame, arba baudžiame.

Ši knyga aprašė problemą — sistemą (valstybę), kur žmonės, rašantys taisykles, niekada negyvena su jų pasekmėmis. Ji aprašė sąlygas, kurios turi galioti, kad ta sistema nustotų veikti. Ji aprašė įrankį, atitinkantį tas sąlygas. Ir ji pasiūlė perėjimo metodiką — konkrečius žingsnius, kaip tą įrankį naudoti, kaip vieną galimą pavyzdį.

Pirmajame skyriuje įvardijau penkis ramsčius: savanoriškumą, organizaciją, atsparumą, konsensusą ir nepaperkamumą. Visus juos patenkinome.

Savanoriškumas — niekas neverčia tavęs į tinklą, bet ir savo veiksmų iš jo ištrinti negali.

Organizacija — bendruomenė auga iš to, ką pažįsti, o ne iš to, kas tau priskirta iš viršaus.

Atsparumas — net valstybė, pasirengusi mokėti už kiekvieno paketo sekimą, negali jo išjungti.

Konsensusas — jis kyla iš kainos etiketės ant veidmainystės, o ne iš balsų ar parašų.

Nepaperkamumas — penkios mažos taisyklės įaudžia korupciją į kaštus: savanoriškumo ir atsakomybės balansas, bet kieno teisė kalbėti, įėjimo taškai, kurių niekas nepasirenka, vieši pažadai su kaina už veidmainystę ir stebėtojo šešėlis už kiekvienos transakcijos.

Nė vienas ramstis negali savaime pakeisti valstybės. Kartu jie sudaro pasipriešinimą korupcijai, kokio valstybė su visu savo aparatu negali.

Esame taške, kur visa tai galima pastatyti šiuolaikinėmis technologijomis (kriptografija, decentralizuota tapatybe, gerai žinomais psichologiniais šablonais paskatoms teisingai sudėlioti, …). Trūksta tik vieno dalyko: kritinės masės žmonių, kurie randa drąsos tai paremti ir nusprendžia pradėti.

Ne per revoliuciją.

Šios idėjos susiformavo tarp 2025 metų birželio ir 2026 metų gegužės. Kol sėdau rašyti, karkasą galvoje jau turėjau daugiausia parengtą — kaip tik todėl su tokiu smalsumu perskaičiau Farewell To Westphalia, kai ji pasirodė. Norėjau pamatyti, kur jų vaizdas persidengs su manuoju ir kur išsiskirs. Antrą postūmį davė Dan Steigerwald, kuris 2026 metų gegužę vis dar dirba prie savo paties knygos Valstybės dekonstrukcija iš kito kampo; jo projektas paskatino mane išdėstyti savą viziją visu pločiu — kad pasaulis turėtų ją ant stalo greta kitų.

Neprašau tavęs bet kuo iš to tikėti. Prašau tavęs apie tai pagalvoti. Ir palieku tave su vienu klausimu:

Ką tu pakeistum?

Pavel Kudrna 2026 m. gegužės 23 d., Praha, Čekija

Support the Project

Personix is funded by readers like you.

[picture]

Bitcoin on-chain QR code

Bitcoin on-chain

bc1q7cctdz6r026dgy06ul94eygg49ujtxnrq5czaj

[picture]

Bitcoin Lightning QR code

Bitcoin Lightning

LNURL1DP68GURN8GHJ7AMPD3KX2AR0VEEKZAR0WD5XJTNRDAKJ7TNHV4KXCTTTDEHHWM30D3H82UNVWQHHXMNP0FA8JMTPVD5XJMN9XUERX55QRQK

[!warning] Where this money goes — and where it does not

The QR codes above are the author’s personal channels. Contributions go directly to Pavel Kudrna and are used to push this idea forward — additional writing, the social experiment / simulation, and outreach.

The only legitimate fundraising channels for this project are:

Author’s editions of this book — the QR codes printed in copies the author has authorised (the originals reproduced here).

personix.org or its Tor onion mirror linked from there — where the Personix Foundation collects on behalf of the activities described there. Foundation funds are kept separate from the author’s personal funds.

Anything advertised elsewhere — third-party reprints with substituted addresses, lookalike domains, social media accounts “raising for Personix,” fundraisers not tied to either of the above — is most likely fraud. We deliberately avoid the cryptocurrency market and its participants.

Terminų žodynas

Terminas | Lietuviškai | Reikšmė
Authority | Autoritetas | Patikimas subjektas (asmuo, organizacija), tikrinantis informaciją ir statantis ant jos savo reputaciją. Gali būti specializuotas (tiriamasis, teisinis, techninis).
Claim | Teiginys | Bendrai: bet koks patikrinamas teiginys. Čia: į reputacijos tinklą paskelbtas įrašas — tvirtinimas apie įvykį, savybę ar santykį, kuris yra kriptografiškai pasirašytas ir patikrintas. Pvz., „esu savivaldybės X gyventojas“ arba „šis asmuo pažeidė sutartį“.
Compartmentalization | Kompartmentalizacija | Bendrai: informacijos atskyrimas į izoliuotus vienetus taip, kad vieno vieneto atskleidimas nepakenktų kitiems. Iš žvalgybos tarnybų žinomas principas. Čia: lygiagrečios DID tapatybės diktatūrose — vienos kompromitavimas neatskleidžia kitų.
Consistent Hash Ring | Nuoseklus hash žiedas | Algoritminis tikrintojų atrankos mechanizmas — pozicija žiede nustatoma pagal DID dokumento hash’ą socialiniame grafe. Užtikrina nedeterministinę, tačiau patikrinamą atranką.
DID | DID (decentralizuota tapatybė) | Skaitmeninė tapatybė, kurią susikuri ir valdai pats, be centrinio autoriteto. Kriptografiškai pasirašyta tavo privačiuoju raktu — niekas negali jos atšaukti ar suklastoti.
DID Document | DID dokumentas | Viešai prieinamas duomenų failas, aprašantis tavo DID tapatybę — turi viešuosius raktus, tinklo adresus ir metaduomenis. Naudojamas tavo tapatybei tinkle patikrinti.
Due Diligence | Deramasis patikrinimas | Bendrai: nuodugnus kitos šalies patikrinimas prieš užmezgant verslo ar teisinį santykį — jos istorijos, finansų, reputacijos ir rizikų patikra. Čia: reputacijos tinkle jis vyksta greičiau ir automatiškiau dėl patikrintų įrašų prieinamumo.
Economic Neutrality Principle | Ekonominio neutralumo principas | Sąžiningas elgesys tinkle ekonomiškai artimas nuliui — skelbimo kaštai grįžta kaip atlygis už patikrą. Nesąžiningas elgesys yra grynas nuostolis.
Emergent | Emergentinis | Spontaniškai kylantis iš paprastesnių dalių sąveikų, be to, kad kas nors jį projektuotų ar valdytų. Paukščių pulkas skrenda rikiuote be plano — rikiuotė susiformuoja iš kiekvieno individo laikomų paprastų taisyklių.
Emergent Social Contract | Susiformuojanti visuomenės sutartis | Elgesio taisyklės, kylančios ne iš viršaus (įstatymas), o iš apačios — iš pasikartojančių sąveikų ir konsensuso bendruomenės viduje.
ESR | ESR (elektroninis išlaidų registras) | Siūloma viešųjų išlaidų skaidraus sekimo sistema — kiekviena realizuota valstybės išlaida suvedama su suplanuotu mokėjimu. Įkvėpta čekiško EET, bet nukreipta prieš valstybę.

Hash
Hash (atspaudas)
Bendrai: vienakryptė matematinė funkcija, iš bet kokio įvesties duomens sukurianti unikalų fiksuoto ilgio „atspaudą“ — tarsi dokumento pirštų atspaudą. Ta pati įvestis visada duoda tą pačią išvestį, bet įvesties iš išvesties išvesti negalima. Čia: naudojamas pozicijai hash žiede nustatyti ir dokumento vientisumui patikrinti.

Just-in-Time Funding | Just-in-time finansavimas | Valstybės finansavimas, priklausantis nuo skaidrumo — pinigai teka tik tada, kai valstybė priima ESR ir suveda savo išlaidas. Svertas bendradarbiavimui priversti.

Meritocracy
Meritokratija
Bendrai: sistema, kur padėtį nulemia faktinis nuopelnas ir įrodytas gebėjimas, o ne formalūs titulai, ryšiai ar paveldėta privilegija. Čia: reputacijos tinklas natūraliai teikia pirmenybę tiems, kurie įrodomai prisideda prie bendruomenės — jų balsas turi didesnį svorį dėl pasiekimų istorijos, o ne dėl posto.

Onion Gateway | Onion šliuzas | DID tapatybės tinklo adresas onion tinkle. Atskiras nuo DID dokumento — jį galima pakeisti neprarandant tapatybės (panašiai kaip pakeisti IP adresą už domeno).
Onion Routing | Onion maršrutizavimas (Tor) | Komunikacijos protokolas, užtikrinantis tinklo necenzūruojamumą. Žinutės šifruojamos sluoksniais — kiekvienas mazgas nuima vieną sluoksnį, bet nežino viso kelio.

Oracle Problem
Orakulo problema
Bendrai: kaip užtikrinti, kad į skaitmeninę sistemą patenkantys duomenys ištikimai atitiktų tai, kas iš tikrųjų nutiko fiziniame pasaulyje. Terminas kilęs iš blokų grandinės srities. Čia: sprendžiama per autoritetus, statančius savo reputaciją kaip garantą, kad skaitmeninis įrašas atitinka fizinę tikrovę.

Phenomenological
Fenomenologinis
Bendrai: požiūris, tiriantis reiškinius tokius, kokie jie pasireiškia tiesioginėje patirtyje, stebint, kas iš jų išplaukia, be iš anksto duotų teorijų. Čia: laisvė, visuomenės sutartis ir elgesio normos yra stebimi reiškiniai — tūkstančių mikrosąveikų tarp žmonių padariniai, o ne iš viršaus apibrėžti principai.

Policy
Politika (policy)
Bendrai: taisyklių ar principų rinkinys, valdantis elgesį duotajame kontekste. Čia: kiekvienas DID tinklo dalyvis deklaruoja savo politiką — kaip reaguoja į konkretų kitų elgesį, kokių taisyklių laikosi ir kokias bausmes laiko proporcingomis. Politikų visuma sudaro susiformuojančią visuomenės sutartį.

Proxy | Proxy | Bendrai: pavaduojantysis ar tarpininkas — sistema ar subjektas, veikiantis kito vardu. Čia naudojamas dviejuose kontekstuose: (1) ESR kaip proxy, suvedantis viešąsias išlaidas su suplanuotais mokėjimais; (2) stebėtojai kaip proxy tarp skelbėjo ir tikrintojo stebėtojo gudrybėje.
Publisher | Skelbėjas | Tinklo dalyvis, kuriantis ir skelbiantis įrašą (teiginį apie neteisybę, atitaisymą ir taip toliau). Neša skelbimo kaštus.
Reputation-Based Social Network (RSN) | Reputacijos tinklas | Decentralizuotas socialinis tinklas, kuriame dalyviai keičiasi grįžtamuoju ryšiu apie elgesį realiame pasaulyje. Įrašus kurti brangu, skaityti pigu.
Reputation Signal | Reputacijos signalas | Atskiras įrašas tinkle — teigiamas (žalos atitaisymas, prievolės įvykdymas) arba neigiamas (neteisybė, sutarties pažeidimas). Kaupdamiesi signalai sudaro reputacijos profilį.
Social Graph | Socialinis grafas | Tavo kontaktų ir tavo kontaktų kontaktų tinklas. Algoritmas ieško tikrintojų konfigūruojamu gyliu (pavyzdžiui, 3 lygiais). Jokios globalios blokų grandinės — tinklas natūraliai formuoja bendruomenes su persidengimais.
Tax Allocation | Mokesčių paskirstymas | Mechanizmas, kuriuo mokesčių mokėtojas sprendžia, kur keliauja dalis jo mokesčių. Paskirstytinas procentas auga metai iš metų.
Track Record | Pasiekimų istorija | Bendrai: asmens ar organizacijos praeities rezultatų, sėkmių ir nesėkmių istorija. Čia: visų duotosios DID tapatybės praeities sąveikų tinkle suma — patikrinti teiginiai, priimti ir atmesti įrašai — iš kurių kildinama jos reputacija.
Verifier | Tikrintojas | Algoritmiškai parinktas dalyvis įrašui patikrinti ir paskelbti. Stato savo gerą vardą ant informacijos teisingumo.